AKÝ JE ROZDIEL MEDZI OSVEDČENÍM A DEKLARATÓRNYM INDIVIDUÁLNYM SPRÁVNYM AKTOM ?
Osvedčenie sa vydáva, ak je vec nesporná a netreba nič dokazovať. Ak je vec sporná a treba vykonať dokazovanie, musí sa začať správne konanie a vydať rozhodnutie - individuálny správny akt. Osvedčenie je naproti tomu vydané bez procedúr, nevydáva sa v správnom konaní, nemá povahu rozhodnutia podľa správneho poriadku, ako deklaratórny individuálny správny akt, aj keď aj osvedčenie má deklaratórnu povahu.

ČO JE A AKÝ JE ROZDIEL MEDZI REŤAZENÍM A SUBSUMPCIOU SPRÁVNYCH AKTOV ?
O reťazení a subsumpcii sa hovorí v súvislosti s individuálnymi správnymi aktami, v súvislosti s nadväznosťou jedného aktu na druhý. V obidvoch prípadoch ide o situácie, keď na realizáciu určitej činnosti je treba vydať niekoľko individuálnych správnych aktov, ktoré vytvárajú časovú a logickú postupnosť, pričom existujú tieto dva druhy väzieb:
Pri REŤAZENÍ sú jednotlivé individuálne správne akty vydávané postupne, každý z týchto jednotlivých aktov smeruje priamo k adresátovi a je samostatným aktom (aj akt, ktorý podmieňuje vydanie iného aktu). Spravidla po tom, čo podmieňujúci individuálny správny akt nadobudol právoplatnosť, žiada jeho adresát o vydanie nadväzujúceho individuálneho správneho aktu (územné rozhodnutie, stavebné povolenie).
Pri SUBSUMPCII je naproti tomu voči adresátovi vydaný jediný finálny individuálny správny akt, ktorý podraďuje (subsumuje) iné podmieňujúce individuálne správne akty. Adresát - F.O. alebo P.O. pritom žiada len o vydanie jednoho finálneho aktu a vydanie podmieňujúcich aktov iniciuje z úradnej povinnosti - ex offo - správny orgán. Finálny akt je teda prejavom vôle viacerých vykonávateľov verejnej správy a vydávanie správnych aktov je z hľadiska adresáta koncentrované (uplatňuje sa tu princíp koncentrácie konania). Vady podmieňujúceho aktu môžu spôsobovať vady nadväzujúceho aktu.
Toto členenie má význam z hľadiska opravných prostriedkov.

ČO JE TO KONZUMPCIA (otázka kladená v súvislosti s otázkami o priestupkoch) ?
Consumptio = pohltenie. 
Konzumpcia je dôvodom vylúčenia súbehu priestupku a trestného činu – keď je porušenie alebo ohrozenie záujmov chránených zákonom o priestupkoch len bezvýznamným alebo podradným vedľajším produktom hlavnej, závažnejšej trestnej činnosti, postihnutej ustanovením Trestného zákona. (napr. poškodenie šiat pri vražde obete). Ak by som niekoho zavraždil, alebo mu ublížil na zdraví a poškodím mu pri tom odev, to, za čo budem riešený, bude trestný čin vraždy alebo trestný čin ublíženia na zdraví a za priestupok (poškodenie odevu) už riešený nebudem. Závažnejší trestný čin pohltil - konzumoval - menej závažný priestupok, teda tu nepôjde o súbeh trestného činu a priestupku a nebude sa viesť zvlášť konanie o priestupku a konanie o trestnom čine, iba trestné konanie.

MôŽE BYŤ STAROSTA OBCE ALEBO PRIMÁTOR MESTA VYLÚČENÝ Z PREJEDNÁVANIA A ROZHODOVANIA VECI PRE SVOJU PREDPOJATOSŤ ?
Nemôže.
Odôvodnenie : Podľa § 9 ods. 1 Správneho poriadku je pracovník (zamestnanec) správneho orgánu vylúčený z prejednávania a rozhodovania veci, ak so zreteľom na jeho pomer k veci, k účastníkom konania alebo k ich zástupcom nemožno mať pochybnosť o jeho nepredpojatosti.
Lenže podľa § 13 zákona o obecnom zriadení je starosta v administratívnoprávnych vzťahoch správnym orgánom., z čoho vyplýva, že starosta má postavenie správneho orgánu, teda starosta obce (primátor mesta) nevystupuje v pozícii pracovníka (zamestnanca) alebo člena správneho orgánu.
Okrem toho, aj v záverečných, prechodných a zrušovacích ustanoveniach zákona o obecnom zriadení, ktorý obsahuje osobitosti rozhodovacích procesov orgánov obcí, sa ustanovuje, že sa nepoužijú príslušné ustanovenia Správneho poriadku o vylúčení zamestnancov správnych orgánov a členov správnych orgánov pri rozhodovaní starostu obce.
Keďže Správny poriadok neumožňuje, aby bol z konania vylúčený vecne príslušný správny orgán, nemôže byť z konania vylúčený ani starosta obce, ktorý je správnym orgánom obce v administratívnoprávnych vzťahoch.

KONANIE O PROTESTE PROKURÁTORA:
Konanie o proteste prokurátora je osobitné konanie, v ktorom sa rozhoduje, či všeobecne záväzným právnym predpisom vydaným orgánom verejnej správy, opatrením alebo rozhodnutím bol porušený zákon alebo iný všeobecne záväzný právny predpis.
Konanie o proteste prokurátora je upravené nielen v § 69 Správneho poriadku, ale aj v §§ 22 - 27 zákona č. 153/2001 o prokuratúre. Ak zákon o prokuratúre neustanovuje inak, na konanie o proteste prokurátora sa primerane vzťahujú všeobecné predpisy o správnom konaní (Správny poriadok).
Niektorí autori protest prokurátora zaraďujú medzi mimoriadne opravné prostriedky (t.j. opravné prostriedky, ktorými sa preskúmava právoplatné rozhodnutie správneho orgánu), tento názor prevažuje, niektorí o ňom hovoria ako o prostriedku dozoru, pretože ním možno vyvolať preskúmanie rozhodnutia správneho orgánu, ale nie priamo jeho zmenu alebo zrušenie, pretože prokurátor sám nemôže napadnuté rozhodnutie zmeniť alebo zrušiť. Prokurátor nie je správnym orgánom a medzi prokurátorom a orgánom verejnej správy nie je vzťah subordinácie - vzťah hierarchickej nadriadenosti a podriadenosti. O proteste prokurátora rozhoduje správny orgán a v prípade, že ani odvolací orgán nevyhovie protestu prokurátora, prokurátor môže podať na súd žalobu, o ktorej rozhoduje súd v tzv. správnom súdnictve v konaní podľa ustanovení Občianskeho súdneho poriadku.

Právnymi prostriedkami dozoru prokurátora nad zachovávaním zákonnosti orgánmi verejnej správy je okrem protestu ešte upozornenie a návrh na začatie konania pred súdom (žaloba).
Prokurátor je oprávnený podať protest proti rozhodnutiu správneho orgánu iba z dôvodu jeho nezákonnosti a to v lehote do troch rokov od nadobudnutia právoplatnosti rozhodnutia (v trojročnej objektívnej prekluzívnej lehote).
Pri začatí konania o proteste prokurátora sa neuplatňuje zásada dispozičná, podanie protestu prokurátora nie je viazané na návrh účastníka konania. Prokurátor sa o nezákonnosti môže dozvedieť buď z vlastnej činnosti alebo na základe podnetu iných osôb. Prokurátor môže podať protest tak v záujme účastníka konania, ako aj proti jeho záujmom.
Ak sa protest prokurátora podal na správnom orgáne, ktorý rozhodnutie vydal, môže tento orgán sám svoje rozhodnutie, proti ktorému protest smeruje, zrušiť alebo nahradiť rozhodnutím zodpovedajúcim zákonu. Konanie o proteste prokurátora je začaté dňom, keď je protest prokurátora podaný orgánu verejnej správy, ktorý rozhodnutie vydal. Od tohto momentu plynie tridsaťdňová zákonná lehota na vybavenie protestu. Vykonateľnosť rozhodnutia, proti ktorému bol podaný protest, sa neodkladá uplynutím tejto lehoty; ak bol však protest podaný aj proti nariadeniu alebo uskutočňovaniu výkonu rozhodnutia, ďalší výkon rozhodnutia sa podaním protestu odkladá až do nadobudnutia právoplatnosti rozhodnutia o proteste. 
Podaním protestu vzniká právny vzťah medzi správnym orgánom a prokurátorom, ale nevzniká právny vzťah medzi účastníkom konania a prokurátorom, ani medzi účastníkom konania a konajúcim správnym orgánom. Účastníkov konania sa protest prokurátora týka iba nepriamo a jeho písomné vyhotovenie sa im ani nedoručuje.
Správny orgán, ktorý rozhodnutie vydal, má dve možnosti, ako rozhodnúť:
1. Protestu prokurátora plne vyhovie sám a rozhodnutie, proti ktorému protest smeruje, zruší alebo nahradí rozhodnutím zodpovedajúcim zákonu. V tomto prípade ide o autoremedúru, na rozdiel od vybavenia odvolania autoremedúrou sa však v tomto prípade nevyžaduje súhlas účastníkov konania. Ak správny orgán protestu prokurátora vyhovie, je povinný do 30 dní od doručenia protestu podľa návrhu prokurátora uvedeného v proteste svoje právoplatné rozhodnutie zrušiť alebo nahradiť rozhodnutím zodpovedajúcim zákonu. Správny orgán je povinný umožniť prokurátorovi účasť na prejednaní protestu, ak o to prokurátor požiada. Ak by správny orgán, ktorý rozhodnutie vydal, v zákonnej 30 - dňovej lehote protestu prokurátora nevyhovel, ani protest v tejto lehote nepredložil na rozhodnutie nadriadenému správnemu orgánu najbližšie vyššieho stupňa alebo dozerajúcemu orgánu určenému osobitným predpisom, prokurátor môže sám podať protest tomuto bezprostredne nadriadenému orgánu.
2. Ak správny orgán, ktorý rozhodnutie vydal, plne nevyhovie protestu sám (nevyhovie, alebo mu vyhovie iba čiastočne), je povinný predložiť ho spolu so spisovým materiálom v lehote určenej v proteste, a ak lehota nie je určená, do 30 dní od doručenia protestu na rozhodnutie nadriadenému správnemu orgánu najbližšie vyššieho stupňa ("odvolaciemu orgánu"); ak ide o ústredný orgán štátnej správy, predloží protest svojmu vedúcemu, ktorý rozhodne na základe návrhu ním ustavenej osobitnej komisie. V tomto prípade správny orgán, ktorý napadnuté rozhodnutie vydal, o proteste prokurátora nerozhoduje, svoj nesúhlas s protestom len vyjadrí v predkladacej správe odvolaciemu orgánu, v ktorej uvedie dôvody, prečo protestu sám nevyhovel. "Odvolací orgán" je povinný o proteste prokurátora rozhodnúť v zákonnej lehote 30 dní od predloženia protestu na rozhodnutie správnym orgánom alebo od podania protestu prokurátorom. "Odvolací orgán" musí vydať rozhodnutie, ktorým protestu prokurátora buď vyhovie alebo nevyhovie. Ak odvolací orgán protestu prokurátora vyhovie, napadnuté nezákonné rozhodnutie zruší, prípadne ho aj nahradí novým rozhodnutím. 
Ak "odvolací orgán" o proteste nerozhodne v 30 - dňovej zákonnej lehote, zo zákona platí právna domnienka, že správny orgán protestu prokurátora nevyhovel, čo má tie isté účinky, ako nadobudnutie právoplatnosti rozhodnutia správneho orgánu, ktorým sa protestu prokurátora nevyhovuje. Prokurátor môže v tomto prípade podať na súd žalobu na preskúmanie zákonnosti tohto rozhodnutia v tzv. správnom súdnictve podľa ustanovení Občianskeho súdneho poriadku. Účastníkmi súdneho konania o žalobe prokurátora sú prokurátor, účastníci správneho konania a správny orgán, ktorý rozhodol v poslednom stupni.
Účastníci konania aj prokurátor majú právny nárok na doručenie rozhodnutia o proteste. V prípade, že o proteste rozhodoval "odvolací orgán", tento doručí svoje rozhodnutie aj správnemu orgánu, ktorý napadnuté rozhodnutie vydal.
Podľa Správneho poriadku proti rozhodnutiu o proteste prokurátora sa môžu účastníci konania odvolať (podať rozklad), teda podať riadny opravný prostriedok. Odvolaním (rozkladom) možno napadnúť len rozhodnutie o proteste prokurátora, nie je možné napadnúť rozhodnutie vydané v správnom konaní, ktoré bolo napadnuté protestom prokurátora.
Naproti tomu keďže prokurátor nemá postavenie účastníka konania, nemôže proti rozhodnutiu o proteste podať odvolanie (rozklad), avšak podľa § 22 zákona o prokuratúre môže proti rozhodnutiu o proteste prokurátora podať nový protest. Ak ani "odvolací orgán" nevyhovie protestu, môže podať žalobu na súd na preskúmanie zákonnosti tohto rozhodnutia.
Konanie o proteste prokurátora končí nadobudnutím právoplatnosti rozhodnutia o proteste, alebo tým, že prokurátor svoj protest vezme späť.

PRÁVNE DôSLEDKY PROTESTU PROKURÁTORA NA VYKONATEĽNOSŤ ROZHODNUTIA SPRÁVNEHO ORGÁNU:

Podľa § 75 ods. 3 zákona NZ ČSR č. 71/1967 Zb. o správnom konaní (Správny poriadok) v znení neskorších predpisov:
O zastavení výkonu rozhodnutia, proti ktorému prokurátor podal protest, platia ustanovenia zákona o prokuratúre.
Toľko hovorí správny poriadok, v podstate len odkazuje na zákon č. 153/2001 Z.z. o prokuratúre. Tento zákon v aktuálnom znení pojem zastavenie výkonu rozhodnutia, proti ktorému podal prokurátor protest, nepozná, a preto § 75 ods. 3 Správneho poriadku možno považovať za obsolétne ustanovenie.

Podľa § 27 ods. 1 písm. d) zákona NR SR č. 153/2001 Z.z. o prokuratúre v znení neskorších predpisov : Vykonateľnosť rozhodnutia, proti ktorému bol podaný protest prokurátora, sa neodkladá uplynutím lehoty ustanovenej na vybavenie protestu; ak však bol protest podaný aj proti nariadeniu alebo uskutočňovaniu výkonu rozhodnutia, ďalší výkon rozhodnutia sa podaním protestu odkladá až do nadobudnutia právoplatnosti rozhodnutia o proteste. 
Takže v prípade, ak bol protest prokurátora podaný aj proti nariadeniu alebo uskutočňovaniu výkonu rozhodnutia, ďalší výkon rozhodnutia sa odkladá automaticky podaním protestu až do nadobudnutia právoplatnosti rozhodnutia o proteste bez toho, aby správny orgán uskutočňujúci výkon rozhodnutia musel o odložení výkonu rozhodnutia rozhodnúť podľa § 75 ods. 1 Správneho poriadku.
Ak správny orgán protestu prokurátora nevyhovie, bude orgán uskutočňujúci výkon rozhodnutia (podľa § 73 Správneho poriadku správny orgán, ktorý vo veci rozhodol v prvom stupni, ak osobitný zákon neustanovuje inak) vo výkone rozhodnutia pokračovať. Ak sa protestu vyhovelo, a rozhodnutie, ktoré sa malo pôvodne vykonať, bolo zrušené, správny orgán uskutočňujúci výkon rozhodnutia podľa § 75 ods. 2 písm. b) Správneho poriadku od výkonu rozhodnutia upustí, pretože bol zrušený podklad pre výkon rozhodnutia.

Toto ustanovenie osobitného zákona (§ 27 ods. 1 písm. d) zákona č. 153/2001 Z.z. o prokuratúre ) sa použije v spojitosti s ustanoveniami o konaní o proteste prokurátora všeobecného predpisu o správnom konaní, s § 69 zákona č. 71/1967 Zb. (Správny poriadok):
§ 69: Konanie o proteste prokurátora
(1) Ak sa protest prokurátora podal na správnom orgáne, ktorý rozhodnutie vydal, môže tento orgán sám svoje rozhodnutie, proti ktorému protest smeruje, zrušiť alebo nahradiť rozhodnutím zodpovedajúcim zákonu.
(2) Ak takto správny orgán plne nevyhovie protestu sám, je povinný predložiť ho spolu so spisovým materiálom v lehote určenej v proteste, a ak lehota nie je určená, do 30 dní na rozhodnutie nadriadenému správnemu orgánu najbližšie vyššieho stupňa (§ 58); ak ide o ústredný orgán štátnej správy, predloží protest svojmu vedúcemu, ktorý rozhodne na základe návrhu ním ustavenej osobitnej komisie (§ 61 ods. 2).
(3) Rozhodnutie o proteste prokurátora sa doručí prokurátorovi a účastníkom konania.
(4) Proti rozhodnutiu o proteste prokurátora sa môžu účastníci konania odvolať (podať rozklad). 

POSTUP PRI VYBAVOVANÍ ONESKORENÉHO ODVOLANIA A ONESKORENÉHO ROZKLADU: 

Podľa § 60 zákona NZ ČSR č. 71/1967 Zb. o správnom konaní (Správny poriadok) v znení neskorších predpisov:
Odvolací orgán je povinný preskúmať i oneskorené odvolanie z toho hľadiska, či neodôvodňuje obnovu konania alebo zmenu alebo zrušenie rozhodnutia mimo odvolacieho konania.

Oneskoreným odvolaním je také odvolanie, ktoré:
1.) je prípustné podľa § 53 (pokiaľ zákon neustanovuje, že v danej veci nemožno podať odvolanie alebo účastník konania sa odvolania nevzdal), a zároveň 
2.) bolo podané účastníkom konania :
A) po uplynutí odvolacej lehoty podľa § 54 ods. 2 Správneho poriadku (v lehote 15 dní odo dňa oznámenia rozhodnutia, ak inú lehotu neustanovuje osobitný zákon) alebo 
B) po uplynutí odvolacej lehoty podľa § 54 ods. 3 (Pokiaľ účastník konania v dôsledku nesprávneho poučenia alebo preto, že nebol poučený vôbec, podal opravný prostriedok po lehote, predpokladá sa, že ho podal včas, ak tak urobil najneskôr do 3 mesiacov odo dňa oznámenia rozhodnutia), alebo
C) odvolanie bolo podané včas, ale na nepríslušnom orgáne a orgánu príslušnému pre podanie odvolania podľa § 54 ods. 1 - prvostupňovému správnemu orgánu, ktorý napadnuté rozhodnutie vydal, bolo doručené až po uplynutí zákonnej lehoty na odvolanie.
Oneskorené odvolanie nie je z hľadiska správneho práva odvolaním, a preto odvolací správny orgán ho nemôže vybaviť postupom podľa § 59 Správneho poriadku, upravujúcim postup správneho orgánu pri preskúmaní odvolaním napadnutého rozhodnutia.
V najnovšej učebnici zo Správneho práva procesného z roku 2007 JE CHYBA ! Na s. 57 sa tu uvádza, že zákon ukladá odvolaciemu orgánu preskúmať aj oneskorené ALEBO NEPRÍPUSTNÉ ?! odvolanie. Novela Správneho poriadku - zákon NR SR č. 527/2003 Z.z. totiž zrušila povinnosť správneho orgánu preskúmať aj neprípustné odvolanie !

Odvolací orgán môže oneskorené odvolanie posudzovať iba ako podnet na preskúmanie právoplatného rozhodnutia (toto rozhodnutie sa už stalo právoplatným, keďže odvolanie bolo podané oneskorene), a to buď v rámci obnovy konania alebo mimoodvolacieho konania, odvolací orgán môže oneskorené odvolanie posudzovať výlučne iba ako podnet na preskúmanie právoplatného rozhodnutia.
Cieľom preskúmania oneskoreného odvolania je preto posúdiť, či je možné uplatniť mimoriadne opravné prostriedky na preskúmanie právoplatného rozhodnutia prvostupňového správneho orgánu.

Tento postup sa analogicky použije aj pri vybavovaní oneskoreného rozkladu, pretože podľa § 61 ods. 3 Správneho poriadku:
Ustanovenia o odvolacom konaní sa primerane vzťahujú aj na konanie o rozklade.

UKONČENIE KONANIA O SŤAŽNOSTI:

Otázka Ukončené konania o sťažnosti je naozaj napísaná s preklepom, správne má znieť UKONČENIE KONANIA O SŤAŽNOSTI a má sa k nej hovoriť, kedy sa sťažnosť považuje za vybavenú v prípade opodstatnenej a neopodstatnenej sťažnosti, t.j. keď bol sťažovateľ písomne informovaný o výsledku prešetrenia sťažnosti a ak sa prijali opatrenia na odstránenie zistených nedostatkov a príčin ich vzniku.
Treba tu povedať teda § 19 zákona č. 152/1998 Z.z. o sťažnostiach :
§ 19
Oznámenie o vybavení sťažnosti
(1) Výsledok prešetrenia sťažnosti sa oznamuje sťažovateľovi písomne s odôvodnením, či je sťažnosť opodstatnená alebo neopodstatnená. V prípade, že sa zistila opodstatnenosť sťažnosti, uvedú sa v oznámení aj opatrenia prijaté alebo vykonané na odstránenie zistených nedostatkov. Ak nemožno prešetriť predmet sťažnosti, orgán verejnej správy to bez zbytočného odkladu oznámi sťažovateľovi.
(2) Ak sa sťažnosť skladá z viacerých samostatných bodov, v oznámení o výsledku prešetrenia sa údaje podľa odseku 1 uvedú ku každému bodu osobitne.
(3) Sťažnosť sa považuje za vybavenú, ak bol sťažovateľ písomne informovaný o výsledku prešetrenia sťažnosti a ak sa prijali opatrenia na odstránenie zistených nedostatkov a príčin ich vzniku. O ústnej sťažnosti, ktorá bola vybavená hneď pri jej podaní, sa písomné oznámenie nerobí.

ORGÁN VEREJNEJ SPRÁVY, ORGÁN ŠTÁTNEJ SPRÁVY A SPRÁVNY ORGÁN.

Pokiaľ ide o spravujúce subjekty, správne orgány, verejná správa sa člení na štátnu sféru a neštátnu sféru. Do štátnej sféry patria jednak orgány štátnej správy, jednak iné štátne orgány ako orgány štátnej správy.
Štátny orgán je širší pojem ako orgán štátnej správy. Každý orgán štátnej správy je zároveň štátnym orgánom, ale nie každý štátny orgán je orgánom štátnej správy.  Medzi  štátne orgány patria jednak všetky orgány štátnej správy a ďalej tie ostatné štátne orgány, ktoré nie sú orgánmi štátnej správy (prezident SR , Národná rada SR, Najvyšší kontrolný úrad, súdy, prokuratúra a verejný ochranca práv).
Do neštátnej sféry verejnej správy patrí jednak samospráva, ktorá sa ďalej člení na 2 subsystémy - územnú samosprávu (obce a VÚC) a záujmovú samosprávu (bližšie v ďalšom texte) a ďalej do neštátnej sféry patria verejnoprávne inštitúcie, verejnoprávne korporácie, verejnoprávne fondy a verejnoprávne nadácie.
ŠTÁTNA SFÉRA VEREJNEJ SPRÁVY :
Medzi orgány štátnej správy patria ústredné orgány štátnej správy, štátne orgány s celoslovenskou pôsobnosťou a miestne orgány štátnej správy, ktoré sa ďalej členia na všeobecné a špecializované. 
Pokiaľ ide o vládu, postavenie vlády je charakterizované v ústave tak, že vláda je vrcholným orgánom výkonnej moci. V žiadnom prípade vládu nemožno považovať za ústredný orgán štátnej správy, lebo ústrednými orgánmi štátnej správy sú len tie štátne orgány, ktoré sú taxatívne vymenované v zakone č. 575/2001 Z.z. o organizácii činnosti vlády a organizácii ústrednej štátnej správy v znení neskorších predpisov.
Na to, či vládu možno zaradiť na vrchol pyramídy orgánov štátnej správy, existujú v teórii, v  literatúre rôzne názory, niektorí autori ju zaraďujú na vrchol sústavy orgánov štátnej správy, iní vládu za typický orgán štátnej správy nepovažujú.
Žiadny právny predpis vládu explicitne za orgán štátnej správy neoznačuje.
Vláda je podľa ústavy  vrcholným orgánom výkonnej moci. Výkonné funkcie, ktoré plní vláda, však nie sú typicky správne funkcie, ale politické funkcie; vláda plní funkciu politického vedenia verejnej správy. Vláda sa všeobecne považuje za riadiaci prvok sústavy štátnej správy, je riadiacim a koordinačným centrom
Vláda je spolu s prezidentom SR a Národnou radou SR orgánom verejnopolitickej moci. Vláda vydáva nariadenia ako normatívne správne akty, podzákonné normatívne právne akty, na vykonanie zákona a v jeho medziach (secundum et intra legem). Špecifikom je, že na vydanie nariadenia, na rozdiel od ostatných normatívnych správnych aktov nižšej právnej sily, nepotrebuje vláda osobitné splnomocnenie v zákone.
Ústredné orgány štátnej správy sa ďalej členia na ministerstvá ako monokratické orgány na čele s ministrom ako členom vlády, ktorých je  v súčasnosti 14 a možno ich rozdeliť na 3 skupiny:
1. Ministerstvá, ktoré realizujú administratívno-politické úlohy štátu ( Ministerstvo vnútra SR, Ministerstvo zahraničných vecí SR, Ministerstvo obrany SR, Ministerstvo spravodlivosti SR).
2. Ministerstvá, ktoré vykonávajú pôsobnosť v oblasti hospodárstva (Ministerstvo financií SR, Ministerstvo hospodárstva SR, Ministerstvo pôdohospodárstva SR, Ministerstvo dopravy, pôšt a telekomunikácií SR, Ministerstvo výstavby a regionálneho rozvoja SR, Ministerstvo životného prostredia SR).
3. Ministerstvá, ktoré zabezpečujú plnenie úloh v kultúrno - sociálnej oblasti (Ministerstvo školstva SR , Ministerstvo kultúry SR , Ministerstvo práce, sociálnych vecí a rodiny SR, Ministerstvo zdravotníctva SR).
Medzi ústredné orgány štátnej správy ďalej patria ústredné orgány ŠS iné ako ministerstvá, na čele ktorých nie je člen vlády. 
V súčasnosti je ústredných orgánov štátnej správy iných ako ministerstvá 10 a to :
1. Úrad vlády Slovenskej republiky, 
2. Protimonopolný úrad Slovenskej republiky, 
3. Štatistický úrad Slovenskej republiky, 
4. Úrad geodézie, kartografie a katastra Slovenskej republiky, 
5. Úrad jadrového dozoru Slovenskej republiky, 
6. Úrad pre normalizáciu, metrológiu a skúšobníctvo Slovenskej republiky, 
7. Úrad pre verejné obstarávanie, 
8. Úrad priemyselného vlastníctva Slovenskej republiky, 
9. Správa štátnych hmotných rezerv Slovenskej republiky, 
10. Národný bezpečnostný úrad.
Na ich čele je sú predsedovia, ktorých vymenúva a odvoláva vláda SR (iba predsedov Štatistického úradu a Protimonopolného úradu vymenúva a odvoláva prezident SR na návrh vlády), s dvoma výnimkami :
Na čele Úradu vlády je vedúci, ktorého vymenúva a odvoláva vláda SR a na čele Národného bezpečnostného úradu je riaditeľ, ktorého volí a odvoláva Národná rada SR na návrh vlády.
Napríklad Úrad vlády je  ústredným orgánom štátnej správy pre kontrolu plnenia úloh súvisiacich s výkonom štátnej správy, kontrolu plnenia úloh z uznesení vlády, ako aj pre kontrolu vybavovania petícií a sťažností, ale plní aj úlohy spojené s odborným, organizačným a technickým zabezpečením činnosti vlády.
Všetky ústredné orgány štátnej správy sú taxatívne vymenované v zákone č. 575/2001 Z.z. o organizácii činnosti vlády a organizácii ústrednej štátnej správy v znení neskorších predpisov (v tzv. kompetenčnom zákone).
Medzi orgány štátnej správy ďalej patria orgány s celoštátnou (celoslovenskou) pôsobnosťou, ako napríklad :
Tieto možno ešte rozčleniť do 3 podskupín :
1. na tzv. dekoncentrované orgány štátnej správy, ktoré sú podriadené príslušnému ministerstvu alebo inému ústrednému orgánu štátnej správy  (Daňové riaditeľstvo SR, Colné riaditeľstvo SR, Ústredie práce, sociálnych vecí a rodiny, Úrad verejného zdravotníctva, Pamiatkový úrad SR, Úrad pre Slovákov žijúcich v zahraničí, Štátne veterinárna a potravinová správa, ...). Vedúceho orgánu štátnej správy tohto druhu obvykle vymenúva do funkcie minister toho ministerstva, ktorému je dekoncentrovaný orgán podriadený.
2. tzv. inšpekčné orgány, ktoré sú tiež v podstate dekoncentrovanými orgánmi štátnej správy s celoštátnou pôsobnosťou, ale so špecifickým charakterom činnosti, v ktorej prevažuje výkon správneho dozoru a kontroly (Štátna školská inšpekcia, Slovenská obchodná inšpekcia, Slovenská inšpekcia životného prostredia, Slovenská stavebná inšpekcia, Národný inšpektorát práce, Katastrálna inšpekcia).
3. Treťou skupinou orgánov s celoštátnou pôsobnosťou sú tzv. regulačné a dozorové orgány, ktoré sa zriadili zákonom ako ako orgány štátnej správy, ale sú to nezávislé orgány, ktoré nemajú nadriadený orgán (Úrad pre dohľad nad zdravotnou starostlivosťou, Úrad na ochranu osobných údajov, Telekomunikačný úrad, Úrad pre reguláciu sieťových odvetví, Úrad pre reguláciu železničnej dopravy,...).
 Medzi orgány štátnej správy ďalej patria miestne orgány štátnej správy, ktoré sa ďalej členia na všeobecné a špecializované, ktoré sú orgánmi štátnej správy s územne obmedzenou pôsobnosťou).
 Všeobecnými miestnymi orgánmi štátnej správy po zrušení krajských úradov zostali len obvodné úrady. Napriek tomu, že stále platí zákon č. 515/2003 Z.z. o krajských a obvodných úradoch, krajské úrady ako všeobecné miestne orgány štátnej správy boli zrušené novelou tohto zákona č. 254/2007 o zrušení krajských úradov. Touto novelou však boli zrušené IBA VŠEOBECNÉ KRAJSKÉ ÚRADY, takže jedinými všeobecnými miestnymi orgánmi štátnej správy zostali obvodné úrady. 

ŠPECIALIZOVANÉ miestne orgány štátnej správy na krajskej úrovni však ZOSTALI ZACHOVANÉ, takže naďalej existujú krajské školské úrady, krajské stavebné úrady, krajské úrady životného prostredia, krajské pozemkové úrady, krajské lesné úrady, krajské pamiatkové úrady, krajské úrady pre cestnú dopravu a pozemné komunikácie (krajské úrady dopravy), atď.

Krajské úrady boli zrušené s účinnosťou od 1. októbra 2007. Na základe spomínanej novely zákona o krajských a obvodných úradoch došlo k zrušeniu krajských úradov a prechodu ich pôsobností na obvodné úrady a ministerstvá v závislosti od povahy týchto pôsobností. Zmena postavenia obvodných úradov nastala v tom, že získali právnu subjektivitu, zákon o zrušení krajských úradov ich definuje ako právnické osoby - rozpočtové organizácie štátu zapojené finančnými vzťahmi na rozpočet Ministerstva vnútra SR. Úloha riadiť a kontrolovať výkon štátnej správy uskutočňovaný obvodnými úradmi bola zverená tým ministerstvám, do pôsobnosti ktorých patria príslušné úseky štátnej správy.
Obvodné úrady v správnom konaní rozhodujú v prvom stupni. O odvolaní alebo o inom opravnom prostriedku proti rozhodnutiu obvodného úradu rozhoduje ministerstvo, do ktorého pôsobnosti patrí príslušný úsek štátnej správy, ak osobitný zákon neustanovuje inak. .
Rozsah pôsobností, ktoré prejdú zo zrušených krajských úradov na obvodné úrady a ministerstvá je určený osobitnými zákonmi.

Špecializované miestne orgány štátnej správy sú:
1. s krajskou a regionálnou pôsobnosťou (Krajský stavebný úrad, Krajský školský úrad, Krajský úrad životného prostredia, Krajský úrad pre cestnú dopravu a pozemné komunikácie (Krajský úrad dopravy), Katastrálny úrad, Krajská veterinárna a potravinová správa, Krajský pamiatkový úrad, Krajský lesný úrad, Krajský pozemkový úrad,..)
2. s okresnou a obvodnou pôsobnosťou (daňový úrad, colný úrad, správa katastra, úrad práce, sociálnych vecí a rodiny, obvodný lesný úrad, obvodný pozemkový úrad, obvodný úrad životného prostredia, obvodný úrad pre cestnú dopravu a pozemné komunikácie,...).
_________________________
NEŠTÁTNA SFÉRA VEREJNEJ SPRÁVY :
Do neštátnej sféry možno zaradiť jednak samosprávu, a ďalej verejnoprávne inštitúcie. Pri orgánoch samosprávy ide o decentralizovaný výkon verejnej správy subjektami neštátneho charakteru a táto samospráva sa ďalej člení na územnú samosprávu (obce a vyššie územné celky (samosprávne kraje)) a záujmovú samosprávu (napríklad akademická samospráva vysokých škôl a rôzne subjekty korporatívneho charakteru pôsobiace na profesijnom základe - komory lekárov, advokátov, notárov, exekútorov, architektov). Pri výkone územnej samosprávy sa rozlišuje rozhodovanie v rámci výkonu samosprávy (originálna pôsobnosť obce a VÚC) a v rámci tzv. preneseného výkonu štátnej správy, delegovanej štátnej správy. Za kompetencie v rámci preneseného výkonu štátnej správy sa považujú len tie kompetencie, ktoré sú takto výslovne označené v osobitnom zákone.
Ďalej možno do neštátnej sféry verejnej správy zaradiť verejnoprávne korporácie (inštitúcie), verejnoprávne fondy a verejnoprávne nadácie. Medzi verejnoprávne inštitúcie patrí napríklad Slovenská televízia, Slovenský rozhlas alebo Sociálna poisťovňa. 

Orgány verejnej správy sú širší pojem ako orgány štátnej správy, pretože orgány verejnej správy zahŕňajú okrem všetkých orgánov štátnej správy aj orgány územnej a záujmovej samosprávy a verejnoprávne inštitúcie. Na druhej strane však orgány územnej a záujmovej samosprávy a verejnoprávne inštitúcie nepatria medzi štátne orgány.  Medzi štátne orgány však patria okrem všetkých orgánov štátnej správy aj iné orgány ako orgány štátnej správy (prezident, NR SR, NKÚ SR, prokuratúra, súdy, verejný ochranca práv).

Ešte širším pojmom ako štátny orgán je správny orgán, ktorý má aj legálnu definíciu v § 1 ods. 2 Správneho poriadku, lebo tento pojem okrem štátnych orgánov a orgánov samospráv zahŕňa aj fyzické osoby alebo právnické osoby, avšak len za predpokladu, že im zákon zveril rozhodovanie o právach, právom chránených záujmoch a povinnostiach F.O. a P.O. v oblasti verejnej správy. Čiže definícia správneho orgánu v Správnom poriadku pojem správneho orgánu vymedzuje veľmi široko, ide najmä o to, že za správne orgány, pokiaľ ide o štátnu sféru, považuje nielen orgány štátnej správy, ale štátne orgány všeobecne, čiže teoreticky aj tie, ktoré orgánmi štátnej správy nie sú, sú inými štátnymi orgánmi, ako orgánmi štátnej správy. 
Orgánom štátnej správy totiž nie je napríklad ani prezident, napriek tomu, že vydáva niektoré rozhodnutia podľa správneho poriadku, ako hlavný veliteľ ozbrojených síl - napríkla podľa zákona č. 570/2005 Z.z. o brannej povinnosti rozhoduje o povolení dobrovoľne prevziať brannú povinnosť na základe písomnej žiadosti občana alebo cudzinca podanej na ministerstvo obrany. Tiež rozhoduje o tom, či povoľuje občanovi SR vykonať vojenskú službu v ozbrojených silách iného štátu. Čiže vykonáva v určitých málo prípadoch aj štátnu správu, ale orgánom štátnej správy nie je, ale je v tomto zákonom určenom prípade správnym orgánom.

Orgánom štátnej správy nie je ani Najvyšší kontrolný úrad, napriek tomu, že podľa zákona o NKÚ, podľa § 21 tohto zákona : Pri rozhodovaní o poriadkových pokutách postupuje Najvyšší kontrolný úrad ako ústredný orgán štátnej správy. Ale ústredným orgánom štátne správy nie je, lebo nie je tak výslovne označený v kompetenčnom zákone. Aj v tomto prípade je NKÚ správnym orgánom v zmysle § 1 ods. 2 Správneho poriadku, napriek tomu, že nie je orgánom štátnej správy, ale iným štátnym orgánom, ako je orgán štátnej správy.
 
Podľa širokého vymedzenia správneho orgánu v Správnom poriadku môže týmto správnym orgánom byť aj fyzická osoba, za predpokladu, že jej zákon zveril rozhodovanie o právach, právom chránených záujmoch a povinnostiach fyzických osôb a právnických osôb v oblasti verejnej správy (napríklad riaditeľ školy podľa zákona o štátnej správe v školstve a školskej samospráve).
OTÁZKY TÝKAJÚCE SA SPRÁVNEHO SÚDNICTVA (Správne súdnictvo v SR, jeho charakteristika a súčasný stav , Preskúmanie platného rozhodnutia správneho orgánu súdom, Preskúmanie právoplatného rozhodnutia správneho orgánu súdom). Napíšem len niektoré princípy a doplnenie k tomu, čo je v učebnici a v zákone, treba si to doplniť z Občianskeho súdneho poriadku, 5. časti, ktorá sa týka správneho súdnictva.

Pokiaľ ide o otázky Preskúmavanie právoplatných rozhodnutí správnych orgánov súdom a Preskúmavanie platných rozhodnutí správnych orgánov súdom, v oboch prípadoch ide o preskúmavanie rozhodnutí správnych orgánov v správnom súdnictve, ktoré je upravené v Občianskom súdnom poriadku, v jeho 5. časti, nazvanej Správne súdnictvo. 

Tá prvá otázka sa týka preskúmavania právoplatných rozhodnutí správnych orgánov súdom, čiže rozhodovania o žalobách proti rozhodnutiam a postupom správnych orgánov podľa 2. hlavy 5. časti O.S.P., podľa §§ 247 až 250 k, čiže ide o preskúmavanie zákonnosti rozhodnutí správnych orgánov, ktoré už nadobudli právoplatnosť, a to buď
1.) po vyčerpaní riadnych opravných prostriedkov (odvolanie alebo rozklad), ktoré sa preň pripúšťajú, alebo
2.) stalo sa právoplatným rozhodnutie, proti ktorému zákon opravný prostriedok nepripúšťa.

V prípade druhej otázky ide o preskúmanie platných rozhodnutí správnych orgánov súdom, čiže o preskúmanie rozhodnutí, ktoré sú platné, ale ešte nie sú právoplatné, čiže ide tu o postup podľa 3. hlavy 5. časti O.S.P., podľa §§ 250 l až 250 s, čiže v prípadoch, v ktorých zákon zveruje súdom rozhodovanie o opravných prostriedkoch proti neprávoplatným rozhodnutiam správnych orgánov.

Rozdiel medzi platnosťou a právoplatnosťou rozhodnutia je asi každému jasný, ale ak niekomu náhodou nie - právoplatnosť môže nadobudnúť len platné rozhodnutie, ale nie každé platné rozhodnutie už nadobudlo právoplatnosť, čiže rozhodnutie môže byť platné, ale ešte nie právoplatné, a takto otázka bola myslená v prípade preskúmavania platných rozhodnutí - že ide o preskúmavanie platných, ale neprávoplatných rozhodnutí oproti preskúmavaniu právoplatných rozhodnutí v prípade ďalšej otázky.

Je veľmi dôležité vedieť rozdiel medzi rozhodovaním o žalobách proti rozhodnutiam správnych orgánov podľa 2. hlavy 5. časti O.S.P. a medzi rozhodovaním o opravných prostriedkoch podľa 3. hlavy:

1. Pri rozhodovaní o žalobách podľa 2. hlavy sa postupuje v prípadoch preskúmavania zákonnosti PRÁVOPLATNÝCH rozhodnutí správnych orgánov, zatiaľ čo podľa 3. hlavy sa postupuje pri konaní, keď súdy rozhodujú o opravných prostriedkoch proti platným, ale NEPRÁVOPLATNÝM rozhodnutiam správnych orgánov, t.j. ak rozhodujú obce a VUC vo svojej originálnej, samosprávnej pôsobnosti a o opravnom prostriedku rozhoduje súd, alebo ak tak ustanovuje osobitný zákon, že o opravnom prostriedku proti rozhodnutiu správneho orgánu rozhoduje súd - napríklad Katastrálny zákon ustanovuje, že o opravnom prostriedku proti rozhodnutiu správy katastra o zamietnutí návrhu na povolenie vkladu rozhoduje súd.

2. Pri rozhodovaní o opravných prostriedkoch podľa 3. hlavy platí PRINCÍP ŠPECIALITY (PRINCÍP ENUMERATÍVNY) - postupuje sa týmto spôsobom len v prípadoch, keď to osobitný zákon výslovne ustanovuje, na rozdiel od konania podľa 2. hlavy, keď sa uplatňuje PRINCÍP UNIVERZALITY S NEGATÍVNOU ENUMERÁCIOU (PRINCÍP GENERÁLNEJ KLAUZULY). Znamená toľko, že súdy v správnom súdnictve môžu rozhodovať o žalobách proti všetkým právoplatným rozhodnutiam správnych orgánov s výnimkou tých, ktoré sú taxatívne vymenované v § 248 O.S.P. - ide o 4 skupiny rozhodnutí. 

3. Pri rozhodovaní o žalobách podľa 2. hlavy musí byť žalobca v konaní obligatórne zastúpený advokátom, pokiaľ nemá právnické vzdelanie buď sám, alebo jeho zamestnanec (člen), ktorý zaňho na súde koná - s určitými výnimkami - § 250a O.S.P. Zastúpenie nie je obligatórne pri rozhodovaní o opravných prostriedkoch podľa 3. hlavy.

Pokiaľ ide o otázku Správne súdnictvo v SR, jeho charakteristika, súčasný stav, možno spomenúť, okrem toho, čo je v O.S.P. a v učebnici aj toto :
Pôvodne pri rozhodovaní o žalobách proti rozhodnutiam a postupom správnych orgánov platil princíp KASAČNÝ, t.j. jednoducho povedané, ak súd žalobu nezamietol, mohol napadnuté rozhodnutie správneho orgánu iba zrušiť, ale nie zmeniť. Tento kasačný princíp bol po novom prelomený (nie nahradený ! - lebo kasačný princíp zostáva, ale neplatí všeobecne); v taxatívne vymedzených veciach platí tzv. REFORMAČNÝ alebo REVÍZNY princíp, čiže súd môže rozhodnutie aj zmeniť a sám rozhodnúť - napríklad ak správny orgán uložil neprimeranú sankciu - pokutu (§ 250 j ods. 5). 
Takže po novom je zúžená negatívna enumerácia na spomínané 4 skupiny rozhodnutí, bol prelomený kasačný princíp reformačným princípom, ďalej nebolo pôvodne možné na súde v správnom súdnictve dokazovanie skutkového stavu, súd riešil len právne otázky, po novom súd nie je viazaný skutkovým stavom zisteným správnym orgánom a môže opätovne vykonať dokazovanie ( § 250 i ods. 2) O.S.P. 

KATASTRÁLNE KONANIE, DRUHY ZÁPISOV DO KATASTRA NEHNUTEĽNOSTÍ A ICH PRÁVNE DôSLEDKY,
OPRAVNÉ PROSTRIEDKY V KATASTRÁLNOM KONANÍ : 

Treba diferencovať, o aké konkrétne katastrálne konanie ide, pretože v katastrálnom konaní sa nielen zapisujú práva k nehnuteľnostiam (a tu treba rozlišovať o aký druh zápisu ide - či o vklad, záznam, alebo poznámku, lebo tieto zápisy majú jednak rôzny charakter, jednak je odlišne upravené konanie o ich zápise), ale v katastrálnom konaní sa okrem zápisu práv k nehnuteľnostiam rozhoduje aj o zmenách hraníc katastrálnych území, o prešetrovaní zmien údajov katastra, o oprave chýb v katastrálnom operáte a o obnove katastrálneho operátu. Na katastrálne konanie je príslušná správa katastra, v ktorej územnom obvode sa nachádza nehnuteľnosť. 
Takže pokiaľ ide o ZÁPIS práv k nehnuteľnostiam, tieto sa do katastra zapisujú vkladom práv k nehnuteľnostiam, záznamom alebo poznámkou.

VKLAD je úkon správy katastra, zápis konštitutívneho (právotvorného) charakteru, lebo ním vznikajú, menia sa alebo zanikajú práva k nehnuteľnostiam. VKLADOM sa zapisujú práva k nehnuteľnostiam ZO ZMLÚV (tzv. scudzovacích zmlúv - kúpna, darovacia, zámenná zmluva atď., ale aj záložnej zmluvy, zmluvy o zriadení práva zodpovedajúcemu vecnému bremenu, zmluvy o predkupnom práve), ktoré sú právnym titulom vzniku týchto práv k nehnuteľnostiam, ale tieto práva k nehnuteľnostiam zo zmlúv vznikajú až vkladom do katastra, nie samotným uzavretím zmluvy (vlastnícke právo, záložné právo, vecné bremeno, právo zodpovedajúce vecnému bremenu, predkupné právo, ak má mať účinky vecného práva, práva vyplývajúce zo správy majetku štátu, obcí a VÚC, nájomné práva k pozemkom, ak trvajú alebo majú trvať najmenej 5 rokov).
Práva k nehnuteľnostiam, ktoré sa zapisujú do katastra vkladom, čiže ak právnym titulom je zmluva, teda vznikajú, menia sa a zanikajú, vzhľadom na konštitutívny charakter vkladu, až vkladom do katastra. Z tejto zásady, že právne účinky vkladu nastávajú dňom právoplatnosti rozhodnutia správy katastra o povolení vkladu, existujú 2 výnimky :
1.) Právne účinky vkladu pri prevode majetku štátu na iné osoby podľa zákona o podmienkach prevodu majetku štátu na iné osoby (v tzv. veľkej privatizácii) vznikajú na základe právoplatného rozhodnutia o jeho povolení NIE dňom právoplatnosti tohto rozhodnutia, ale KU DŇU URČENÉMU V NÁVRHU NA VKLAD, pričom návrh na vklad sa musí podať najneskôr v deň, ktorý je určený v návrhu ako deň vzniku vlastníctva.
2.) Právne účinky vkladu zo zmluvy o prevode bytu a nebytového priestoru do vlastníctva nájomcu podľa § 5 a § 16 zákona NR SR č. 182/1993 Z.z. o vlastníctve bytov a nebytových priestorov v znení neskorších predpisov vznikajú na základe právoplatného rozhodnutia o jeho povolení SPäTNE ku dňu doručenia návrhu na vklad správe katastra.
Vklad možno vykonať iba na základe právoplatného rozhodnutia správy katastra.

ZÁZNAM je úkon správy katastra, zápis plniaci evidenčné funkcie, ktorý na rozdiel od vkladu nemá právotvorný charakter, nemá vplyv na vznik, zmenu alebo zánik vecných práv k nehnuteľnostiam. Záznamom sa do katastra zapisujú horeuvedené vecné práva k nehnuteľnostiam, ktoré už vznikli, zmenili sa , alebo zanikli na základe iného právneho titulu, ako zmluvy - zo zákona (napríklad podľa zákona o prechode vlastníctva štátu na obce), rozhodnutím štátneho orgánu (súdu - napríklad rozhodnutie súdu o prikázaní neoprávnenej stavby, zriadenej na cudzom pozemku za náhradu do vlastníctva vlastníka pozemku, alebo rozhodnutie správneho orgánu v konaní o vyvlastnení, ktorým prechádza vlastnícke právo k nehnuteľnosti na navrhovateľa), príklepom licitátora na verejnej dražbe, vydržaním, prírastkom a spracovaním, práva k nehnuteľnostiam osvedčené notárom, práva k nehnuteľnostiam vyplývajúce z nájomných zmlúv, zo zmlúv o prevode správy majetku štátu alebo z iných skutočností svedčiacich o zverení správy majetku obce alebo VÚC.

POZNÁMKA je zápis, úkon správy katastra, ktorý nemá ani konštitutívny, ani evidenčný charakter; slúži na zapísanie určitej skutočnosti, súvisiacej s právnymi vzťahmi k nehnuteľnosti, vyjadruje skutočnosti, ktoré obmedzujú právo vlastníka nakladať s nehnuteľnosťou alebo informuje o nehnuteľnosti alebo o práve k nej.
Má teda tzv. PRENOTAČNÝ CHARAKTER, ktorým sa zapisujú :
1.) tzv. nedoložené právne vzťahy k nehnuteľnostiam, ktoré sa zatiaľ nedajú ani potvrdiť, ani vyvrátiť, nie sú riadne doložené a zisťuje sa právny stav k týmto nehnuteľnostiam. (Napríklad nejaká osoba tvrdí, že je vlastníkom nehnuteľnosti, ale nie je zapísaná na liste vlastníctva ani v pozemkovej knihe ako vlastník, nemôže to hodnoverne preukázať, táto skutočnosť sa poznamená. Správa katastra túto osobu vyzve, aby podala do jedného mesiaca po doručení výzvy na súd určovaciu žalobu alebo pokiaľ dotyčná osoba tvrdí, že nehnuteľnosť nadobudla vydržaním, aby požiadala notára o vydanie osvedčenia vyhlásenia o vydržaní. Ak tak dotyčná osoba urobí, správa katastra zapíše na jej návrh v jej prospech poznámku. 
2.) Poznámka sa zapisuje ako upozornenie pre záujemcov o nehnuteľnosti na základe oznámenia súdu alebo iného štátneho orgánu, na návrh veriteľa alebo dlžníka v prípade začatia konania o súdnom výkone rozhodnutia predajom nehnuteľnosti, o začatí exekúcie predajom nehnuteľnosti, o vyhlásení konkurzu proti vlastníkovi nehnuteľnosti, o začatí vyvlastňovacieho konania a o predbežnom opatrení, ktorým sa zakazuje nakladať s nehnuteľnosťou.

KATASTRÁLNE KONANIE upravuje zákon NR SR č. 162/1995 Z.z. o katastri nehnuteľností a o zápise vlastníckych a iných práv k nehnuteľnostiam (katastrálny zákon) v znení neskorších predpisov, vykonávacím právnym predpisom je vyhláška Úradu geodézie, kartografie a katastra č. 79/1996 Z.z., ktorou sa vykonáva katastrálny zákon, v znení neskorších predpisov. 

KONANIE O VKLADE : 
Konanie o povolení vkladu sa začína na návrh účastníka konania. Účastníkom konania o povolení vkladu je účastník právneho úkonu, na ktorého základe má vzniknúť, zmeniť sa alebo zaniknúť právo k nehnuteľnosti. 
Návrh na vklad sa podáva písomne a obsahuje:
-meno (obchodné meno, názov) a miesto trvalého pobytu (sídlo) účastníka konania, 
-označenie správy katastra, ktorej je návrh adresovaný, 
-označenie právneho úkonu, na ktorého základe má vzniknúť, zmeniť sa alebo zaniknúť právo k nehnuteľnosti; ak sú predmetom návrhu na vklad právne vzťahy z viacerých právnych úkonov, označia sa všetky právne úkony, 
-číslo listu vlastníctva a názov katastrálneho územia, ak je právo k nehnuteľnosti, ktoré má byť vkladom dotknuté, zapísané v katastri, 
-určenie dňa, ku ktorému majú vzniknúť právne účinky vkladu pri prevode majetku štátu na iné osoby podľa zákona o podmienkach prevodu majetku štátu na iné osoby.
Prílohy k návrhu na vklad sú najmä :
a) zmluva, na ktorej základe má byť zapísané právo k nehnuteľnosti do katastra, v počte vyhotovení podľa počtu účastníkov konania a jej tri ďalšie vyhotovenia, 
b) verejná listina alebo iná listina, ktorá potvrdzuje právo k nehnuteľnosti, ak toto právo k nehnuteľnosti nie je vpísané na liste vlastníctva, 
c) identifikácia parciel, ak vlastnícke právo k nehnuteľnosti nie je vpísané na liste vlastníctva, 
d) geometrický plán, 
e) ocenenie nehnuteľností. 
Správa katastra je návrhom účastníka konania viazaná.
Správa katastra na písomnom vyhotovení návrhu na vklad vyznačí dátum a hodinu doručenia návrhu na vklad. Správa katastra preskúma platnosť zmluvy, a to najmä oprávnenie prevodcov nakladať s nehnuteľnosťou, či je úkon urobený v predpísanej forme, či sú prejavy vôle hodnoverné, či sú dostatočne určité a zrozumiteľné a či zmluvná voľnosť, prípadne právo nakladať s nehnuteľnosťou nie sú obmedzené.
Ak sú podmienky na vklad splnené, správa katastra vklad povolí; inak návrh zamietne. Ak sú podmienky na vklad splnené len v časti návrhu a ak je to účelné, správa katastra môže rozhodnúť len o časti návrhu.
Rozhodnutie, ktorým sa vklad povoľuje, správa katastra vyznačí v zmluve.
Vyznačenie obsahuje
a) deň, keď správa katastra o vklade rozhodla, 
b) podpis osoby, ktorá vklad povolila, 
c) odtlačok okrúhlej pečiatky správy katastra.
Správa katastra doručí zmluvu s vyznačením rozhodnutia o povolení vkladu všetkým účastníkom konania.

OPRAVNÉ PROSTRIEDKY PRI KONANÍ O VKLADE :

Správa katastra teda v konaní o povolenie vkladu môže rozhodnúť buď, že sa vklad povoľuje, alebo že sa návrh na vklad zamieta, prípadne môže rozhodnúť len o časti návrhu. Správa katastra vklad povolí, ak sú splnené všetky horeuvedené podmienky vkladu.
ROZHODNUTIE O POVOLENÍ VKLADU NADOBÚDA PRÁVOPLATNOSŤ DŇOM JEHO VYZNAČENIA. PROTI ROZHODNUTIU, KTORÝM SA VKLAD POVOĽUJE, NEMOŽNO PODAŤ OPRAVNÝ PROSTRIEDOK.

Ak podmienky na vklad nie sú splnené, správa katastra rozhodne, že sa návrh na povolenie vkladu zamieta. Správa katastra doručí rozhodnutie o zamietnutí vkladu všetkým účastníkom konania. 
PROTI ROZHODNUTIU O ZAMIETNUTÍ VKLADU MOŽNO PODAŤ OPRAVNÝ PROSTRIEDOK - ODVOLANIE. ODVOLANIE SA PODÁVA NA SPRÁVE KATASTRA, KTORÁ ROZHODNUTIE VYDALA, V LEHOTE 30 DNÍ ODO DŇA JEHO DORUČENIA. O PODANOM ODVOLANÍ ROZHODUJE PREDOVŠETKÝM SPRÁVA KATASTRA, KTORÁ MÁ MOŽNOSŤ V RÁMCI AUTOREMEDÚRY VYHOVIEŤ PODANÉMU ODVOLANIU. AK SPRÁVA KATASTRA PODANÉMU ODVOLANIU NEVYHOVIE V CELOM ROZSAHU, O OPRAVNOM PROSTRIEDKU - ODVOLANÍ ROZHODNE SÚD V KONANÍ PODĽA 3. HLAVY 5. ČASTI OBČIANSKEHO SÚDNEHO PORIADKU - ROZHODOVANIE O OPRAVNÝCH PROSTRIEDKOCH PROTI NEPRÁVOPLATNÝM ROZHODNUTIAM SPRÁVNYCH ORGÁNOV V SPRÁVNOM SÚDNICTVE, KTORÉ UPRAVUJÚ §§ 250 l až 250 s O.S.P.

Správa katastra rozhodne o návrhu na vklad do 30 dní odo dňa doručenia návrhu na vklad, ale ak ide o konanie o vklade pri prevode majetku štátu na iné osoby, správa katastra rozhodne o návrhu na vklad do 15 dní odo dňa doručenia návrhu na vklad. Správa katastra môže rozhodnúť na základe žiadosti o urýchlené konanie o návrhu na vklad a zaplatení správneho poplatku do 15 dní odo dňa doručenia návrhu na vklad. Ak nerozhodne v tejto lehote, musí rozhodnúť v 30 - dňovej zákonnej lehote.

Konanie o návrhu na vklad sa preruší, ak
a) sa začalo konanie o predbežnej otázke, 
b) nebol zaplatený správny poplatok, 
c) bol účastník konania vyzvaný, aby v určenej lehote predložil verejnú listinu alebo inú listinu, ktorá potvrdzuje právo k nehnuteľnosti, alebo aby odstránil nedostatky návrhu, prípadne jeho príloh, 
d) to zhodne navrhli všetci účastníci konania, a to najdlhšie na 60 dní.
Konanie o návrhu na vklad sa zastaví, ak
a) návrh nepodal účastník konania, 
b) účastník konania odstúpil od zmluvy pred vydaním rozhodnutia o návrhu na vklad, 
c) už bol vo veci zamietnutý návrh na vklad, 
d) účastník konania vzal návrh späť a ostatní účastníci konania s tým súhlasili, 
e) v určenej lehote nebol zaplatený správny poplatok, 
f) účastník konania v určenej lehote neodstránil nedostatky návrhu na vklad, prípadne jeho príloh.

INAK SA NA KONANIE O VKLADE, AŽ NA UVEDENÉ ODLIŠNOSTI, SUBSIDIÁRNE (podporne) VZŤAHUJE všeobecný predpis o správnom konaní, t.j. zákon č. 71/1967 Zb. o správnom konaní v znení neskorších predpisov (SPRÁVNY PORIADOK). 

NA VYKONANIE ZÁZNAMU ANI NA ZÁPIS POZNÁMKY SA VŠAK SPRÁVNY PORIADOK NEVZŤAHUJE !!! Takže vo vzťahu k vykonaniu záznamu, ani zápisu poznámky sa nehovorí o konaní (v ktorom sa rozhoduje o právach a povinnostiach F.O. alebo P.O.), pretože záznam ako zápis v katastri má len evidenčný charakter, na rozdiel od vkladu, ktorý má konštitutívny charakter a ktorým vzniká, mení sa alebo zaniká právo k nehnuteľnosti a pôsobnosť Správneho poriadku je pri vykonávaní záznamu a pri zápise poznámky vylúčená, a preto ani nemá význam hovoriť v tomto prípade o nejakých opravných prostriedkoch !

VYKONANIE ZÁZNAMU :
Správa katastra vykoná záznam bez návrhu, prípadne na návrh vlastníka alebo inej oprávnenej osoby.
Návrh na vykonanie záznamu sa musí podať písomne a musí obsahovať
a) meno (obchodný názov) a miesto trvalého pobytu (sídlo) navrhovateľa, 
b) označenie správy katastra, ktorej je návrh adresovaný, 
c) verejnú listinu alebo inú listinu, ktorá potvrdzuje právo k nehnuteľnosti, 
d) označenie príloh. 
Práva k nehnuteľnostiam sa záznamom zapisujú do katastra na základe verejných listín a iných listín, ktoré potvrdzujú alebo osvedčujú práva k nehnuteľnostiam. (Verejnými listinami sú písomné vyhotovenia rozhodnutí štátnych orgánov a notárskych osvedčení - napríklad osvedčenie vyhlásenia o vydržaní vlastníckeho práva k nehnuteľnosti, ktoré vydáva notár vo forme notárskej zápisnice podľa Notárskeho poriadku). Štátne orgány a notári ako vyhotovitelia verejných listín majú podľa katastrálneho zákona povinnosť súčinnosti so správami katastra - sú povinní zasielať správam katastrov nimi vyhotovené verejné listiny a iné listiny o nehnuteľnostiach a o právach k nehnuteľnostiam do 30 dní odo dňa ich vyhotovenia; ak je verejnou listinou rozhodnutie štátneho orgánu, počíta sa lehota odo dňa jeho právoplatnosti.
Správa katastra posúdi, či je predložená verejná listina alebo iná listina bez chýb v písaní alebo počítaní a bez iných zrejmých nesprávností a či obsahuje náležitosti podľa tohto zákona.
Ak je verejná listina alebo iná listina spôsobilá na vykonanie záznamu, správa katastra vykoná záznam do katastra.
Ak je vlastnícke právo k nehnuteľnosti zapísané na liste vlastníctva a na vykonanie záznamu je predložená ďalšia verejná listina alebo iná listina, ktorá nevychádza z údajov katastra, správa katastra nevykoná záznam a vráti verejnú listinu alebo inú listinu tomu, v koho prospech právo k nehnuteľnosti svedčí podľa listiny, alebo tomu, kto ju predložil a vyzve dotknuté osoby, aby uzavreli dohodu alebo podali na súde návrh na určenie práva k nehnuteľnosti; záznam vykoná vždy, ak má verejná listina účinky právoplatného súdneho rozhodnutia o práve k nehnuteľnosti.

ZÁPIS POZNÁMKY :
Na základe oznámenia súdu alebo iného štátneho orgánu, alebo na návrh iného oprávneného podľa osobitných predpisov zapíše správa katastra do katastra poznámku o začatí konania o súdnom výkone rozhodnutia predajom nehnuteľnosti, o začatí exekúcie predajom nehnuteľnosti, o vyhlásení konkurzu proti vlastníkovi nehnuteľnosti, o začatí vyvlastňovacieho konania a o predbežnom opatrení, ktorým sa zakazuje nakladať s nehnuteľnosťou. Taktiež správa katastra vyznačí v katastri aj poznámku o tom, že hodnovernosť údajov katastra o práve k nehnuteľnosti bola spochybnená.
Správa katastra poznámku zruší bez návrhu alebo na návrh toho, kto podal návrh na jej zápis, ak sa preukáže, že pominuli dôvody jej zápisu.

USTANOVENIA PLATNÉ SPOLOČNE PRE VŠETKY DRUHY ZÁPISOV PRÁV K NEHNUTEĽNOSTIAM, T.J. PRE VKLAD, ZÁZNAM I POZNÁMKU :

Práva k nehnuteľnostiam sa vpisujú do listu vlastníctva a do súboru popisných informácií katastra; tým sa stávajú hodnovernými, prípadne aj záväznými údajmi katastra.
Tento zápis vykoná správa katastra :
1.) V prípade vkladu : v deň, ktorým rozhodnutie o povolení vkladu nadobudlo právoplatnosť, najneskôr však v nasledujúci deň.
2.) V prípade záznamu : do 60 dní od doručenia verejnej listiny alebo inej listiny spôsobilých na záznam, ktoré potvrdzujú alebo osvedčujú vznik, zmenu alebo zánik práva k nehnuteľnosti.
3.) V prípade poznámky : v deň doručenia verejnej listiny alebo inej listiny na zápis poznámky, najneskôr však v nasledujúci pracovný deň.
Správa katastra oznámi účastníkom konania a tým fyzickým alebo právnickým osobám, ktorých právo k nehnuteľnosti bolo zápisom dotknuté, že vykonal zápis do katastra, a to do 15 dní odo dňa zápisu.

PLOMBA o zmene práva k nehnuteľnosti:
Správa katastra najneskôr v pracovný deň nasledujúci po dni, keď jej bola doručená zmluva, verejná listina alebo iná listina na zápis vkladom alebo záznamom, alebo ak sa začalo katastrálne konanie o oprave chyby v katastrálnom operáte alebo konanie o proteste prokurátora, vyznačí plombu o zmene práva k nehnuteľnosti alebo o začatí katastrálneho konania o oprave chyby, alebo o začatí konania o proteste prokurátora na liste vlastníctva alebo v pozemkovej knihe. Túto plombu zruší vykonaním vkladu alebo záznamu, alebo právoplatným rozhodnutím o zamietnutí návrhu na vklad, alebo právoplatným rozhodnutím o zastavení konania, alebo právoplatným rozhodnutím o oprave chyby v katastrálnom operáte.
Vyznačenie plomby na liste vlastníctva je dôvodom na nevydanie výpisu z listu vlastníctva - podľa § 69 Katastrálneho zákona : 
Správa katastra nevyhotoví potvrdený výpis alebo kópiu z listu vlastníctva k nehnuteľnosti, na ktorej je vyznačená plomba. Výpis alebo kópiu z listu vlastníctva s označením, že na liste vlastníctva je plomba o zmene práva k nehnuteľnosti, správa katastra vydá vlastníkovi alebo inej oprávnenej osobe alebo osobe oprávnenej podľa osobitného predpisu.
Plomba o zmene práva k nehnuteľnosti má teda preventívny význam v prípade, keď má správa katastra vyhotoviť potvrdený výpis z listu vlastníctva v čase, keď došlo ku zmene práva k nehnuteľnosti, ale zápis v katastri ešte vykonaný nebol.

OSOBITOSTI ROZHODOVACÍCH PROCESOV ORGÁNOV ÚZEMNEJ SAMOSPRÁVY:

Treba pozrieť príslušné zákony, týkajúce sa územnej samosprávy, t.j. zákon o obecnom zriadení a zákon o samospráve VÚC.

Osobitosti rozhodovacích procesov SAMOSPRÁVNYCH KRAJOV sú v § 22 zákona NR SR č. 302/2001 Z.z. o samospráve vyšších územných celkov (zákon o samosprávnych krajoch) v znení neskorších predpisov, ktorý obsahuje spoločné a záverečné ustanovenia zákona. Ide o tieto osobitosti :
1. Proti rozhodnutiu samosprávneho kraja vo veciach územnej samosprávy možno podať opravný prostriedok na súde. Tu ide o rozhodovanie o opravných prostriedkoch proti rozhodnutiam samosprávneho kraja v jeho samosprávnej (originálnej) pôsobnosti, keď o opravnom prostriedku rozhoduje všeobecný súd v tzv. správnom súdnictve podľa 3. hlavy 5. časti O.S.P.
2. Proti rozhodnutiu samosprávneho kraja vo veciach výkonu štátnej správy preneseného na samosprávny kraj ( vo veciach delegovanej štátnej správy) je odvolacím orgánom príslušný ústredný orgán štátnej správy.

3. Ďalšou osobitosťou je, že pokiaľ ide o mimoriadne opravné prostriedky, rozhodnutie samosprávneho kraja nemožno preskúmať mimo odvolacieho konania.

4. Pokiaľ ide o výkon rozhodnutia (správnu exekúciu), výkon rozhodnutia samosprávneho kraja uskutočňuje úrad samosprávneho kraja.

Inak sa na konanie, v ktorom o právach a povinnostiach právnických a fyzických osôb rozhoduje samosprávny kraj, vzťahuje subsidiárne všeobecný predpis o správnom konaní, t.j. zákon č. 71/1967 Zb. o správnom konaní, pokiaľ zákon o samosprávnych krajoch neustanovuje inak.
Ďalej treba spomenúť vydávanie všeobecne záväzných nariadení samosprávnym krajom, ktoré upravuje § 8 zákona :
§ 8
Všeobecne záväzné nariadenia 
(1) Samosprávny kraj môže vo veciach územnej samosprávy vydávať všeobecne záväzné nariadenie (ďalej len "nariadenie"); nariadenie nesmie byť v rozpore s Ústavou Slovenskej republiky, s ústavnými zákonmi, medzinárodnými zmluvami, s ktorými vyslovila súhlas Národná rada Slovenskej republiky a ktoré boli ratifikované a vyhlásené spôsobom ustanoveným zákonom, so zákonmi a s nariadeniami vlády. 
(2) Vo veciach, v ktorých samosprávny kraj plní úlohy štátnej správy, môže vydávať nariadenie len na základe splnomocnenia zákonom a v jeho medziach. Také nariadenie nesmie byť v rozpore s Ústavou Slovenskej republiky, s ústavnými zákonmi, medzinárodnými zmluvami, s ktorými vyslovila súhlas Národná rada Slovenskej republiky a ktoré boli ratifikované a vyhlásené spôsobom ustanoveným zákonom, so zákonmi, s nariadeniami vlády, so všeobecne záväznými predpismi ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy.
(3) Návrh nariadenia, o ktorom má rokovať zastupiteľstvo, zverejní úrad samosprávneho kraja (ďalej len "úrad") jeho vyvesením na úradnej tabuli a na internetovej adrese samosprávneho kraja aspoň 15 dní pred rokovaním zastupiteľstva.
(9) Nariadenie sa vyhlasuje vyvesením jeho úplného znenia na úradnej tabuli samosprávneho kraja najmenej na 15 dní; účinnosť nadobúda 30. dňom od vyvesenia, ak v ňom nie je ustanovený neskorší začiatok účinnosti. Ak je to odôvodnené naliehavým verejným záujmom, môže sa v nariadení výnimočne ustanoviť skorší začiatok jeho účinnosti, najskôr však dňom vyhlásenia.
(10) Vyhlásenie nariadenia podľa odseku 4 je podmienkou jeho platnosti; okrem toho sa nariadenie zverejní aj v mieste obvyklým spôsobom.
(11) Samosprávny kraj zasiela bezodkladne a bezodplatne jeden výtlačok nariadenia každej obci na svojom území. Obec zabezpečí, aby nariadenie bolo prístupné každému, kto o to prejaví záujem.

Pokiaľ ide o osobitosti rozhodovacích procesov OBCE, tieto možno nájsť v 6. časti (záverečné, prechodné a zrušovacie ustanovenia) zákona SNR č. 369/1990 Zb. o obecnom zriadení v znení neskorších predpisov, v § 27 :
Opäť sa na správne konanie, ak je správnym orgánom obec, vzťahuje subsidiárne Správny poriadok, s odchýlkami uvedenými v § 27 zákona o obecnom zriadení, pričom sa rozlišuje, či ide o výkon samosprávy (originálnu pôsobnosť obce) alebo delegovaný výkon štátnej správy, o výkon štátnej správy prenesený zákonom na obec. 
Takže pokiaľ ide o DELEGOVANÝ VÝKON ŠTÁTNEJ SPRÁVY NA OBEC, platí :
(1) Na konanie, v ktorom o právach, právom chránených záujmoch alebo povinnostiach právnických osôb a fyzických osôb rozhodujú pri prenesenom výkone štátnej správy starostovia obcí, sa vzťahujú všeobecné predpisy o správnom konaní s týmito odchýlkami:
1. O tom, či je zamestnanec obce vylúčený z prejednávania veci a prípravy rozhodnutia starostu, rozhoduje starosta, 
2. O odvolaní proti rozhodnutiu starostu rozhoduje orgán štátu príslušný podľa osobitných predpisov. Tento orgán je príslušným preskúmať aj právoplatné rozhodnutie starostu mimo odvolacieho konania a v konaní o proteste prokurátora, 
3. Výkon rozhodnutia starostu uskutočňuje obecný úrad a obecná polícia.
4. Nepoužijú sa niektoré taxatívne vymenované ustanovenia Správneho poriadku, ako § 1 (Rozsah pôsobnosti Správneho poriadku) , § 11 a § 13 (týkajúce sa vylúčenia zamestnancov alebo členov správnych orgánov), 58 (odvolací orgán je ...), § 73 (výkon rozhodnutia uskutočňuje ...).

Pokiaľ ide o ORIGINÁLNU PôSOBNOSŤ OBCE, O VÝKON SAMOSPRÁVY, keď v správnom konaní rozhoduje pri výkone samosprávy starosta, takisto sa na toto správne konanie vzťahuje subsidiárne Správny poriadok s rovnakými odchýlkami ako to bolo hore uvedené pri delegovanom výkone štátnej správy, ale s JEDNOU ODLIŠNOSŤOU: 
Neplatí 2. bod, týkajúci sa odvolania proti rozhodnutiu starostu, ale platí, že o opravnom prostriedku proti rozhodnutiu starostu pri výkone samosprávy rozhoduje súd, ak osobitný predpis (napríklad zákon o hazardných hrách) neustanovuje inak. Ide tu teda o rozhodovanie o opravnom prostriedku proti neprávoplatnému rozhodnutiu starostu v správnom súdnictve podľa 3. hlavy 5. časti O.S.P.

Ďalšia osobitosť:
(3) Na výkon všeobecného dozoru nad dôsledným vykonávaním a zachovávaním zákonov a iných všeobecne záväzných právnych predpisov obcami sa vzťahujú všeobecné predpisy o výkone prokurátorského dozoru (zákon č. 153/2001 o prokuratúre) s týmito odchýlkami:
1. protest prokurátora podaný proti nariadeniu obce alebo uzneseniu obecného zastupiteľstva, ako aj upozornenie prokurátora na nečinnosť alebo na porušovanie zákonov obecným zastupiteľstvom a jeho orgánmi (§ 10 ods. 2), prerokuje obecné zastupiteľstvo za účasti prokurátora, 
2. ak starosta nevyhovie protestu prokurátora podanému proti nezákonnému rozhodnutiu, opatreniu alebo proti inému aktu starostu alebo ak nevyhovie upozorneniu prokurátora na porušenie zákonov a ostatných všeobecne záväzných právnych predpisov v postupe starostu pri prenesenom výkone štátnej správy, na ktorý sa nevzťahuje všeobecný predpis o správnom konaní (Správny poriadok), rozhodne o nich orgán štátu príslušný podľa osobitných predpisov.

Ďalej treba spomenúť vydávanie všeobecne záväzných nariadení obcou, ktoré je upravené v § 6 zákona o obecnom zriadení:
§ 6
Všeobecne záväzné nariadenia obce 
(1) Obec môže vo veciach územnej samosprávy vydávať nariadenia; nariadenie nesmie byť v rozpore s Ústavou Slovenskej republiky, ústavnými zákonmi, zákonmi a medzinárodnými zmluvami, s ktorými vyslovila súhlas Národná rada Slovenskej republiky a ktoré boli ratifikované a vyhlásené spôsobom ustanoveným zákonom.
(2) Vo veciach, v ktorých obec plní úlohy štátnej správy, môže vydávať nariadenie len na základe splnomocnenia zákonom a v jeho medziach. Také nariadenie nesmie byť v rozpore s Ústavou Slovenskej republiky, ústavnými zákonmi, medzinárodnými zmluvami, ktoré boli ratifikované a vyhlásené spôsobom ustanoveným zákonom, so zákonmi, s nariadeniami vlády, so všeobecne záväznými predpismi ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy.
(3) Návrh nariadenia, o ktorom má rokovať obecné zastupiteľstvo, zverejní obec jeho vyvesením na úradnej tabuli v obci najmenej 15 dní pred rokovaním obecného zastupiteľstva o návrhu nariadenia. Návrh nariadenia sa zverejní aj na internetovej adrese obce v tej istej lehote, ak ju má obec zriadenú, alebo iným spôsobom v obci obvyklým.
(8) Nariadenie sa musí vyhlásiť. Vyhlásenie sa vykoná vyvesením nariadenia na úradnej tabuli v obci najmenej na 15 dní; účinnosť nadobúda pätnástym dňom od vyvesenia, ak v ňom nie je ustanovený neskorší začiatok účinnosti. V prípade živelnej pohromy alebo všeobecného ohrozenia, ak je to potrebné na odstraňovanie následkov živelnej pohromy alebo na zabránenie škodám na majetku, možno určiť skorší začiatok účinnosti nariadenia.
(9) Vyvesenie nariadenia na úradnej tabuli v obci je podmienkou jeho platnosti; okrem toho sa nariadenie zverejní aj spôsobom v obci obvyklým.
(10) Nariadenia musia byť každému prístupné na obecnom úrade obce, ktorá ich vydala. 

TECHNICKO - ORGANIZAČNÉ PRINCÍPY VÝSTAVBY VEREJNEJ SPRÁVY :

Spomeniem tu len princípy centralizácie, decentralizácie, koncentrácie a dekoncentrácie. S tými ostatnými princípmi technicko - organizačnými princípmi (územný, odvetvový, funkčný; kolegiátny a monokratický; volebný a vymenúvací nie je problém, stačí povedať to, čo je v knihe. 

DECENTRALIZÁCIA sa týka presunu kompetencií zo štátu (štátnych orgánov) na neštátne subjekty, napríklad presun kompetencií zo štátnych orgánov na samosprávne orgány ( či už miestnej alebo záujmovej samosprávy). Centralizácia je opak, sústredenie týchto kompetencií, vtedy, ak je subjektom verejnej správy v určitej oblasti výlučne štát a jeho orgány.

DEKONCENTRÁCIA sa týka presunu kompetencií v rámci jednoho systému (napríklad len systému štátnej správy) - napríklad z ústredných orgánov štátnej správy na miestne orgány štátnej správy. Dekoncentrácia ešte môže byť vertikálna a horizontálna. Vertikálna dekoncentrácia je presun právomoci a pôsobnosti na nižšiu úroveň, pričom nižšia úroveň je hierarchicky podriadená vyššej úrovni (existuje medzi nimi vzťah subordinácie - napríklad medzi Ministerstvom financií SR a Colným riaditeľstvom SR). Pri horizontálnej dekoncentrácii sa právomoci a pôsobnosti presúvajú na rovnakej úrovni verejnej správy, medzi organizačne nepodriadenými subjektmi (napríklad ministerstvami), resp. vytváranie nových ústredných orgánov štátnej správy. Opakom dekoncentrácie je koncentrácia, čiže sústredenie kompetencií v rámci jednoho systému verejnej správy, napríklad v jednom ústrednom orgáne štátnej správy, bez účasti miestnych orgánov ŠS (vertikálna koncentrácia), príkladom horizontálnej koncentrácie z minulosti môže byť zrušenie Ministerstva pre správu a privatizáciu národného majetku SR a presun jeho kompetencií na Ministerstvo hospodárstva SR.

Pekne sa to dá vysvetliť na konkrétnom príklade správy vysokých škôl. 
Správa vysokých škôl je vertikálne koncentrovaná, lebo je len na úrovni ústredných orgánov štátnej správy - ministerstiev, nie na úrovni miestnych orgánov štátnej správy. Je horizontálne dekoncentrovaná, lebo vysoké školy spravuje viacero ústredných orgánov štátnej správy - ministerstiev, ktoré navzájom nie sú hierarchicky nadriadené a podriadené (nie sú vo vzťahu subordinácie). Napríklad vojenské vysoké školy spravuje Ministerstvo obrany, policajné vysoké školy Ministerstvo vnútra, umelecké vysoké školy ministerstvo kultúry, väčšinu ostatných VŠ ministerstvo školstva. Pokiaľ ide o centralizačný princíp, správa VŠ je decentralizovaná, sú prenesené kompetencie ohľadom správy VŠ zo štátu na samosprávne orgány VŠ, na orgány akademickej samosprávy, ktorými sú akademické senáty, vedecké rady, rektor, dekan atď. 
Ešte veľmi stručné doplnenie k predchádzajúcemu: Samozrejme, treba povedať, že správa vysokých škôl je ČIASTOČNE decentralizovaná, nestačí povedať len decentralizovaná, lebo na správe vysokých škôl participujú aj ministerstvá ako ústredné orgány ŠTÁTNEJ správy, nielen orgány akademickej SAMOSPRÁVY.

VONKAJŠIA A VNÚTORNÁ KONTROLA :

Spomeniem len základný rozdiel medzi nimi, ktoré orgány patria k subjektom tzv. vonkajšej kontroly a ktoré k subjektom tzv. vnútornej kontroly, pretože všetko potrebné o týchto orgánoch je v učebnici či už od prof. Škultétyho, alebo od doc. Machajovej.

Kontrola sa člení na vonkajšiu kontrolu a vnútornú kontrolu podľa zákona č. 10/1996 Z.z. o kontrole v štátnej správe. 
Zakladnou charakteristikou VNÚTORNEJ KONTROLY je, ze kontrolný orgán je orgánom verejnej správy a kontrolu vykonáva voči podriadeným alebo ním riadeným orgánom a organizáciám ako súčasť riadenia v príslušnej oblasti verejnej správy. Ide tu teda o kontrolu podľa zásady : "Kto riadi, ten aj kontroluje". Napriklad ide o vnútornú kontrolu, keď Ministerstvo vnútra kontroluje činnosť obvodných úradov, alebo keď Ministerstvo hospodárstva vykonáva kontrolu voči Slovenskej obchodnej inšpekcii.

Medzi subjekty VONKAJŠEJ KONTROLY patria tie subjekty, ktoré nepatria do organizačnej sústavy verejnej správy a kontrolu vykonávajú voči organizačne nepodriadeným právnickým osobám a fyzickým osobám. Čiže sem patrí kontrola vykonávaná:
1. Národnou radou SR (parlamentná kontrola),
2. Najvyšším kontrolným úradom SR,
3. súdmi :
a) Ústavným súdom SR,
b) všeobecnými súdmi v rámci tzv. správneho súdnictva
4. prokuratúrou (dozor prokuratúry nad dodržiavaním zákonnosti v činnosti orgánov verejnej správy - t.j. protest prokurátora, upozornenie prokurátora, návrh
na začatie konania pred súdom),
5. verejným ochrancom práv (ombudsmanom),
6. na základe sťažností a petícií (občianska kontrola).
Niektorí sem zaraďujú aj prezidenta.
Súdy a prokuratúra kontrolujú len súlad so zákonmi, zákonnost, zatiaľ čo napr. NKÚ aj hospodárnosť, efektívnosť a pod. 

ŽALOBA NA NEČINNOSŤ SPRÁVNEHO ORGÁNU :

Žaloba na nečinnosť je súdnym prostriedkom ochrany pred nečinnosťou orgánov verejnej správy. Nečinnosť správneho orgánu spočíva buď v tom, že správny orgán konanie vôbec nezačal, hoci tak bol povinný urobiť, alebo že v konaní riadne nepokračoval a v ustanovenej lehote nerozhodol. V zmysle judikatúry Najvyššieho súdu SR sa pod nečinnosťou rozumie "pasivita správneho orgánu vo veciach, v ktorých bolo začaté konanie, hoci niet žiadnej zákonnej alebo faktickej prekážky na to, aby správny orgán vo veci konal a rozhodol".
Podmienkou prípustnosti podania návrhu na súd pre tento typ konania je však to, že predtým boli vyčerpané všetky prostriedky, ktorých použitie umožňuje osobitný predpis (napríklad sťažnosť podľa zákona č. 152/1998 Z.z. o sťažnostiach). Súd o takomto návrhu rozhoduje bez pojednávania formou uznesenia. Ak súd návrhu vyhovie, určí správnemu orgánu primeranú lehotu, ktorá nemôže byť dlhšia ako 3 mesiace, v ktorej je správny orgán povinný rozhodnúť. Na návrh správneho orgánu môže súd túto lehotu predĺžiť. Proti rozhodnutiu súdu nie je prípustný opravný prostriedok. 
Za nedodržanie lehoty uvedenej v uznesení súdu môže súd na opakovaný návrh účastníka konania, ak je správny orgán naďalej nečinný, uložiť správnemu orgánu pokutu až do 100 000 Sk, a to aj opakovane. Pred rozhodnutím o pokute si súd vyžiada stanovisko nadriadeného správneho orgánu. Ak je teda žaloba opodstatnená, súd má prikazovaciu právomoc voči orgánu verejnej správy, ktorý je nečinný, čiže nekoná bez vážneho dôvodu spôsobom ustanoveným právnym predpisom. Okrem prikazovacej právomoci disponuje aj sankčnou právomocou (uložiť pokutu do 100 000 Sk, a to aj opakovane).
Žaloba na nečinnosť, resp. konanie proti nečinnosti správneho orgánu sú upravené v zákone č. 99/1963 Zb. Občiansky súdny poriadok, v 5. časti, týkajúcej sa správneho súdnictva, v jej 4. hlave, nazvanej Konanie proti nečinnosti orgánu verejnej správy:
Podľa § 250t :
(1) Fyzická osoba alebo právnická osoba, ktorá tvrdí, že orgán verejnej správy nekoná bez vážneho dôvodu spôsobom ustanoveným príslušným právnym predpisom tým, že je v konaní nečinný, môže sa domáhať, aby súd vyslovil povinnosť orgánu verejnej správy vo veci konať a rozhodnúť. Návrh nie je prípustný, ak navrhovateľ nevyčerpal prostriedky, ktorých použitie umožňuje osobitný predpis. 
(2) Prokurátor môže podať návrh podľa odseku 1, ak orgán verejnej správy je v konaní nečinný aj po upozornení prokurátorom.
(3) Orgán verejnej správy, proti ktorému návrh smeruje, je povinný bezodkladne po doručení návrhu predložiť súdu vyjadrenie k návrhu a príslušný spis. K rozhodnutiu o návrhu si súd môže vyžiadať stanovisko nadriadeného správneho orgánu.
(4) Súd o návrhu rozhodne bez pojednávania uznesením. Ak súd návrhu vyhovie, vo výroku uvedie označenie orgánu, ktorému sa povinnosť ukladá, predmet a číslo správneho konania a primeranú lehotu, nie však dlhšiu ako tri mesiace, v ktorej je orgán verejnej správy povinný rozhodnúť. Súd môže na návrh orgánu verejnej správy túto lehotu predĺžiť. Nedôvodný alebo neprípustný návrh súd zamietne.
(5) Navrhovateľ má právo na náhradu trov konania, ak súd návrhu vyhovel.
(6) Predseda senátu konanie zastaví, ak odpadli dôvody na ďalšie konanie, a zároveň rozhodne o trovách konania. 
(7) Proti rozhodnutiu súdu nie je prípustný opravný prostriedok.
(8) Na konanie podľa tejto hlavy sa použijú ustanovenia prvej hlavy (všeobecné ustanovenia o správnom súdnictve) a druhej hlavy (rozhodovanie o žalobách proti rozhodnutiam a postupom správnych orgánov) 5. časti O.S.P. primerane, ak v tejto hlave nie je ustanovené inak.
PROCESNÉ POSTAVENIE SPRÁVNEHO ORGÁNU PRI VYBAVOVANÍ PODNETU PODANÉHO OMBUDSMANOVI
Upravuje ho zákon č. 564/2001 Z.z.  o verejnom ochrancovi práv v znení neskorších predpisov.
Tento zákon upravuje rozsah a spôsob, ktorým sa verejný ochranca práv ako nezávislý orgán podieľa na ochrane základných práv a slobôd fyzických osôb a právnických osôb pri konaní, rozhodovaní alebo nečinnosti orgánov verejnej správy, ak je ich konanie, rozhodovanie alebo nečinnosť v rozpore s právnym poriadkom alebo princípmi demokratického a právneho štátu.
Pôsobnosť verejného ochrancu práv sa vzťahuje na
a) orgány štátnej správy, 
b) orgány územnej samosprávy, 
c) právnické osoby a fyzické osoby, ktoré podľa osobitného zákona rozhodujú o právach a povinnostiach fyzických osôb a právnických osôb v oblasti verejnej správy, alebo do práv a povinností fyzických osôb a právnických osôb v oblasti verejnej správy inak zasahujú.

Pôsobnosť verejného ochrancu práv sa nevzťahuje na Národnú radu Slovenskej republiky (ďalej len "národná rada"), prezidenta Slovenskej republiky, vládu Slovenskej republiky, Ústavný súd Slovenskej republiky, Najvyšší kontrolný úrad Slovenskej republiky, spravodajské služby, na rozhodovacie právomoci vyšetrovateľov Policajného zboru, prokuratúru a na súdy s výnimkou orgánov riadenia a správy súdov a dôvodov predpokladajúcich disciplinárne previnenie sudcu.  Pôsobnosť verejného ochrancu práv sa nevzťahuje tiež na veci operačnej a mobilizačnej povahy.
Na verejného ochrancu práv sa môže obrátiť každý, kto sa domnieva, že pri konaní, rozhodovaní alebo nečinnosti orgánu verejnej správy boli porušené základné práva a slobody v rozpore s právnym poriadkom alebo princípmi demokratického a právneho štátu.
Verejný ochranca práv koná na základe podnetu fyzickej osoby alebo právnickej osoby alebo z vlastnej iniciatívy.
Podnet možno podať písomne, ústne do zápisnice, telegraficky, telefaxom alebo elektronickou poštou.
Z podnetu musí byť zrejmé, akej veci sa týka, proti ktorému orgánu verejnej správy smeruje a čoho sa podávateľ podnetu domáha.
Ak podnet nemá predpísané náležitosti, verejný ochranca práv bezodkladne vyzve podávateľa podnetu, aby v určenej lehote, ktorá nesmie byť kratšia ako sedem dní, neúplný alebo nejasný podnet doplnil alebo spresnil. Poučí ho aj o tom, ako treba doplnenie alebo spresnenie urobiť. Ak podávateľ podnetu napriek výzve verejného ochrancu práv v určenej lehote podnet nedoplní alebo nespresní a vo vybavovaní podnetu nemožno pre tento nedostatok pokračovať, verejný ochranca práv podnet odloží. O týchto následkoch musí podávateľa podnetu poučiť. 
Ak podávateľ podnetu požiada verejného ochrancu práv, aby sa jeho totožnosť utajila, alebo ak je jej utajenie v záujme vybavenia podnetu, pri vybavovaní podnetu sa postupuje len na základe odpisu podnetu, v ktorom sa neuvádzajú osobné údaje. Každý zúčastnený na vybavovaní podnetu, komu je totožnosť podávateľa podnetu známa, je povinný o nej zachovať mlčanlivosť.
Ak podávateľ podnetu požiadal o utajenie svojej totožnosti, ale charakter podnetu neumožňuje jeho vybavenie bez uvedenia niektorého z osobných údajov, treba ho o tom bezodkladne upovedomiť. Zároveň ho treba upozorniť, že vo vybavovaní podnetu sa bude pokračovať len vtedy, ak v určenej lehote písomne udelí súhlas s uvedením určitého potrebného údaja o svojej osobe.
Podnet, v ktorom podávateľ podnetu neuvádza svoje meno, priezvisko a adresu (právnická osoba svoj názov a sídlo), je anonymný podnet. Anonymný podnet nemusí verejný ochranca práv vybavovať.
Verejný ochranca práv podnet preskúma.
Ak verejný ochranca práv zistí, že podnet je podľa svojho obsahu opravným prostriedkom podľa predpisov o konaní vo veciach správnych alebo súdnych, žalobou alebo opravným prostriedkom v správnom súdnictve alebo ústavnou sťažnosťou, bezodkladne upovedomí o tom podávateľa podnetu a poučí ho o správnom postupe.
Ak verejný ochranca práv zistí skutočnosti nasvedčujúce tomu, že v miestach, kde sa vykonáva väzba, trest odňatia slobody, disciplinárne tresty vojakov, ochranné liečenie, ochranná výchova, ústavné liečenie alebo ústavná výchova, alebo v cele policajného zaistenia je nezákonne držaná osoba, túto skutočnosť bezodkladne oznámi príslušnému prokurátorovi ako podnet na postup podľa zákona o prokuratúre a upovedomí správu takého miesta a dotknutú osobu.
Pri vybavovaní podnetu je verejný ochranca práv oprávnený
a) vstupovať do objektov orgánov verejnej správy, 
b) vyžadovať od orgánu verejnej správy, aby mu poskytol potrebné spisy a doklady, ako aj vysvetlenie k veci, ktorej sa podnet týka, a to aj v prípade, ak osobitný predpis obmedzuje právo nahliadať do spisov len pre vymedzený okruh subjektov (napríklad Správny poriadok alebo zákon o správe daní a poplatkov).
c) klásť otázky zamestnancom orgánu verejnej správy, 
d) hovoriť aj bez prítomnosti iných osôb s osobami, ktoré sú zaistené v miestach, kde sa vykonáva väzba, trest odňatia slobody, disciplinárne tresty vojakov, ochranné liečenie, ochranná výchova, ústavné liečenie alebo ústavná výchova a v celách policajného zaistenia.

Orgány verejnej správy sú povinné na žiadosť verejného ochrancu práv
a) poskytnúť mu informácie a vysvetlenia, 
b) umožniť mu nahliadnutie do spisu alebo požičať mu spis, 
c) predložiť mu písomné stanovisko ku skutkovým a k právnym otázkam, 
d) vysporiadať sa s dôkazmi, ktoré navrhne, 
e) vysporiadať sa s opatreniami, ktoré navrhne, 
f) vykonať opatrenia, ktoré navrhne v prípade ich nečinnosti, ak vykonanie takých opatrení vyplýva zo zákona alebo z iného všeobecne záväzného predpisu, 
g) umožniť mu prítomnosť na ústnom prejednávaní a klásť účastníkom konania a osobám zúčastneným na prejednávaní otázky.

Orgány verejnej správy sú povinné umožniť verejnému ochrancovi práv tieto oprávnenia a vyhovieť žiadosti verejného ochrancu práv podľa písm. a) a b) bezodkladne. Žiadosti verejného ochrancu práv podľa  písm. c) až f) sú orgány verejnej správy povinné vyhovieť do 20 dní odo dňa jej doručenia.
Informácie a vysvetlenie podľa  písm. a) môže odoprieť zamestnanec, ktorý by jeho podaním porušil štátom uznanú alebo uloženú povinnosť mlčanlivosti, ak tejto povinnosti nebol zbavený podľa zákona.
Ak orgán verejnej správy nevyhovie žiadosti verejného ochrancu práv, verejný ochranca práv túto skutočnosť oznámi jeho nadriadenému orgánu, a ak takého niet, vláde Slovenskej republiky.
Nadriadený orgán verejnej správy, a ak takého niet, vláda Slovenskej republiky sú povinní oznámiť verejnému ochrancovi práv do 20 dní odo dňa doručenia jeho vyrozumenia opatrenia, ktoré vo veci prijali.
Ak verejný ochranca práv považuje vykonané opatrenia  za nedostatočné, oznámi túto skutočnosť národnej rade alebo ňou poverenému orgánu.
Pri vybavovaní podnetu je verejný ochranca práv oprávnený nahliadať, robiť si výpisy, odpisy a kópie i zo spisov v súdnom konaní a v konaní orgánov činných v trestnom konaní vo veciach spadajúcich do pôsobnosti verejného ochrancu práv, ak je to potrebné na riadne vybavenie podnetu. 
Ak výsledkami vybavenia podnetu nie je preukázané porušenie základných práv a slobôd, verejný ochranca práv písomne o tom upovedomí podávateľa podnetu a orgán verejnej správy, proti ktorého postupu, rozhodovaniu alebo nečinnosti podnet smeruje.
Ak výsledkami vybavenia podnetu je preukázané porušenie základných práv a slobôd, verejný ochranca práv oznámi výsledky vybavenia podnetu spolu s návrhom opatrení orgánu verejnej správy, proti ktorého postupu, rozhodovaniu alebo nečinnosti podnet smeruje.
Orgán verejnej správy je povinný do 20 dní odo dňa doručenia výzvy na prijatie opatrení oznámiť verejnému ochrancovi práv svoje stanovisko k výsledkom vybavenia podnetu a prijaté opatrenia.
Ak verejný ochranca práv nesúhlasí so stanoviskom orgánu verejnej správy alebo ak prijaté opatrenia považuje za nedostatočné, vyrozumie o tom orgán nadriadený orgánu verejnej správy, proti ktorému podnet smeruje, a ak takého orgánu niet, vládu Slovenskej republiky.
Nadriadený orgán verejnej správy, proti ktorému podnet smeruje, ak takého orgánu niet, vláda Slovenskej republiky sú povinní oznámiť verejnému ochrancovi práv do 20 dní odo dňa doručenia jeho vyrozumenia opatrenia, ktoré vo veci prijali. 
Ak verejný ochranca práv považuje opatrenia vykonané podľa odseku 4 za nedostatočné, oznámi túto skutočnosť národnej rade alebo ňou poverenému orgánu.

Ak pri vybavovaní podnetu verejný ochranca práv zistí skutočnosti nasvedčujúce tomu, že zákon, iný všeobecne záväzný právny predpis alebo vnútorný predpis vydaný orgánom verejnej správy porušuje základné práva a slobody fyzických osôb a právnických osôb, môže podať podnet na jeho zmenu alebo zrušenie príslušnému orgánu.
Orgán, ktorému verejný ochranca práv podal takýto podnet, musí upovedomiť verejného ochrancu práv do 20 dní o opatreniach, ktoré na základe jeho podnetu vykonal.
Po novelizácii zákona  v roku 2006 bola ombudsmanovi priznaná významná nová právomoc podať návrh na začatie konania pred ústavným súdom:
Verejný ochranca práv vo veciach súladu právnych predpisov podľa čl. 125 ods. 1 Ústavy Slovenskej republiky, ak ich ďalšie uplatňovanie môže ohroziť základné práva alebo slobody alebo ľudské práva a základné slobody vyplývajúce z medzinárodnej zmluvy, ktorú Slovenská republika ratifikovala a ktorá bola vyhlásená spôsobom ustanoveným zákonom, môže podať návrh na začatie konania pred Ústavným súdom Slovenskej republiky.
Verejný ochranca práv písomne upovedomí o výsledkoch vybavenia podnetu a o prijatých opatreniach podávateľa podnetu a osobu, ktorej základné práva a slobody boli konaním, rozhodovaním alebo nečinnosťou orgánov verejnej správy porušené.
Verejný ochranca práv pri výkone svojej pôsobnosti spolupracuje s príslušnými orgánmi verejnej správy a prokuratúry. Verejný ochranca práv môže spolupracovať aj s inými subjektmi pôsobiacimi v oblasti ochrany práv a slobôd.

COLNÉ KONANIE, KONANIE O COLNÝCH PRIESTUPKOCH:

Treba tu zrejme hovoriť nielen o colných priestupkoch a konaní o nich, ale aj o colných deliktoch a vedieť aj rozdiel medzi nimi.
Právna úprava je v zákone č. 199/2004 Z.z. Colný zákon v znení neskorších predpisov, v časti Zodpovednosť za porušenie colných predpisov, v §§ 70 - 84.

Najprv treba vedieť diferencovať, povedať rozdiel medzi colnými priestupkami a colnými deliktami:

1. SUBJEKTOM colného priestupku, páchateľom môže byť len fyzická osoba (táto fyzická osoba musí mať deliktuálnu spôsobilosť, ktorá sa viaže na dovŕšenie veku 15 rokov a na príčetnosť). Naproti tomu subjektom colného deliktu je právnická osoba alebo fyzická osoba, ktorá je podnikateľom.

2. Pokiaľ ide o SUBJEKTÍVNU STRÁNKU, pre spáchanie colného priestupku, rovnako ako u priestupkov vo všeobecnosti sa vyžaduje ZAVINENIE (Colný priestupok je zavinené konanie alebo opomenutie fyzickej osoby ...). Zavinenie ako psychický vzťah páchateľa k svomu konaniu a jeho následkom je obligatórnym znakom skutkovej podstaty colného priestupku, pričom na rozdiel od trestného práva na zodpovednosť za priestupok spravidla stačí už zavinenie z nedbanlivosti, pokiaľ zákon výslovne nevyžaduje úmysel.
Naproti tomu pri colných deliktoch (v teórii sa zaraďujú k tzv. správnym deliktom právnických osôb a podnikajúcich fyzických osôb, preto sa tiež označujú aj ako zmiešané (hybridné) správne delikty, sa zodpovednosť za colný delikt NEVIAŽE NA ZAVINENIE, zavinenie sa nevyžaduje, zodpovednosť za colný delikt sa posudzuje bez ohľadu na zavinenie, právnická osoba a podnikajúca fyzická osoba sú za colné delikty OBJEKTÍVNE ZODPOVEDNÉ.

3. Na colné priestupky a ich prejednávanie sa vzťahuje všeobecný predpis o priestupkoch, ktorým je zákon SNR č. 372/1990 Zb. o priestupkoch v znení neskorších predpisov, pokiaľ Colný zákon neustanovuje inak (susidiárna pôsobnosť zákona o priestupkoch na prejednávanie colných priestupkov).
Naproti tomu na konanie o colných deliktoch sa subsidiárne vzťahuje všeobecný predpis o správnom konaní, t.j. zákon č. 71/1967 Zb. o správnom konaní - Správny poriadok (ak Colný zákon neustanovuje inak).

Colné priestupky aj colné delikty majú svoju legálnu definíciu v Colnom zákone :

COLNÝ PRIESTUPOK je zavinené konanie alebo opomenutie fyzickej osoby, ktorým porušila colné predpisy spôsobom uvedeným v § 72 ods. 1 Colného zákona.

COLNÝ DELIKT je konanie alebo opomenutie fyzickej osoby podnikateľa alebo právnickej osoby, ktorým porušila colné predpisy spôsobom podľa § 72 ods. 1 Colného zákona.

Podľa § 72 ods. 1 Colného zákona :

Colného deliktu alebo colného priestupku sa dopustí ten, kto
- nezákonne dovezie alebo vyvezie tovar, 
- uvedie nesprávne údaje o tovare, ktorý podlieha colnému dohľadu, 
- spôsobí, že mu príslušný colný orgán vydal povolenie na základe nepravých, pozmenených alebo falšovaných dokladov alebo nesprávnych alebo nepravdivých údajov, 
- spôsobí, že mu bol tovar prepustený na základe nepravých, pozmenených alebo falšovaných dokladov alebo nesprávnych alebo nepravdivých údajov, 
- nezákonne odníme tovar spod colného dohľadu alebo sa takého odňatia zúčastní, 
- predloží colným orgánom falošné doklady o dovážanom a vyvážanom tovare alebo o tovare v tranzite, 
- prechováva tovar, ktorý unikol colnému dohľadu, 
- poruší colné uzávery, 
- uvedie nesprávne, nepravdivé alebo neúplné údaje v žiadosti predloženej colnému orgánu alebo predloží s touto žiadosťou pozmeňované alebo falšované doklady, 
- uvedie nesprávne údaje v žiadosti o osvedčenie pôvodu tovaru alebo osvedčí pôvod tovaru v rozpore s medzinárodnou zmluvou, 
- neuposlúchne výzvu colníka alebo mu inak bráni pri výkone jeho činnosti, 
- neuposlúchne výzvu colného orgánu,
-dováža, vyváža, alebo prepravuje neopracované diamanty v rozpore s colnými predpismi,
-inak poruší colné predpisy.
(Colnou uzáverou sa rozumie plomba, pečať, známka alebo iný prostriedok, ktorým sa zaisťuje totožnosť tovaru v dopravných prostriedkov, kontajneroch, obaloch a miestnostiach tak, aby z nich nebolo možné tovar vybrať alebo vložiť bez viditeľných stôp poškodenia zaisteného priestoru alebo colnej uzávery.)

SANKCIE ZA COLNÝ DELIKT :
Colný úrad môže za colný delikt uložiť tieto sankcie:
a) pokutu, 
b) prepadnutie tovaru alebo veci.
Za colný delikt možno podľa závažnosti porušenia colných predpisov uložiť pokutu do 3 000 000 Sk, ak však ide o colný delikt - dovoz, vývoz alebo prepravu neopracovaných diamantov v rozpore s colnými predpismi, možno za tento colný delikt uložiť pokutu až do výšky 10 000 000 Sk.
Pokuta uložená za colný delikt je splatná do 30 dní odo dňa nadobudnutia právoplatnosti rozhodnutia, ktorým bola uložená.
Prepadnutie tovaru alebo veci možno uložiť, ak tovar alebo vec VO VLASTNÍCTVE PORUŠOVATEĽA boli použité alebo určené na spáchanie colného deliktu alebo získané colným deliktom, alebo boli nadobudnuté za tovar colným deliktom získaný.
Prepadnutie tovaru alebo veci nemožno uložiť, ak je hodnota tovaru alebo veci v nápadnom nepomere k povahe colného deliktu.
Vlastníkom prepadnutého tovaru alebo veci sa stáva štát.
Prepadnutie tovaru alebo veci možno uložiť samostatne alebo spolu s pokutou.
Pokutu alebo prepadnutie tovaru alebo veci možno uložiť porušovateľovi do dvoch rokov odo dňa, keď colný úrad zistil, že táto osoba porušila alebo nesplnila povinnosť uloženú colnými predpismi (dvojročná subjektívna prekluzívna lehota), najneskôr však do šiestich rokov odo dňa porušenia alebo nesplnenia povinnosti (šesťročná objektívna prekluzívna lehota).
Plynutie týchto lehôt sa prerušuje odo dňa podania žaloby na súd do nadobudnutia právoplatnosti rozhodnutia súdu vo veci.
Colný úrad môže rozhodnúť o zhabaní tovaru alebo veci, ak tovar alebo vec NIE SÚ vo vlastníctve porušovateľa alebo ak porušovateľ je neznámy a ak to vyžaduje bezpečnosť osôb alebo majetku, alebo iný verejný záujem. O zhabaní tovaru alebo veci nemožno rozhodnúť, ak od spáchania colného deliktu uplynulo šesť rokov. 
Vlastníkom zhabaného tovaru alebo veci sa stáva štát.

MIESTNA PRÍSLUŠNOSŤ NA PREJEDNANIE COLNÉHO DELIKTU :
Colný delikt prejednáva colný úrad, v ktorého územnom obvode má porušovateľ trvalý pobyt alebo sídlo.
Ak nemá porušovateľ trvalý pobyt alebo sídlo v Slovenskej republike, prejednáva colný delikt colný úrad, v ktorého územnom obvode bol colný delikt spáchaný alebo zistený.

Porušovateľ, voči ktorému colný úrad právoplatným rozhodnutím vyslovil výrok o porušení colných predpisov, je povinný uhradiť štátu náklady spojené s prejednaním colného deliktu paušálnou sumou 1 000 Sk.
Výnosy z pokút uložených za colné delikty sú príjmom štátneho rozpočtu.

SANKCIE ZA COLNÝ PRIESTUPOK :
Colný úrad môže za colný priestupok uložiť tieto sankcie:

a) pokarhanie v prípade colného priestupku - ak porušovateľ neuposlúchne výzvu colníka alebo mu inak bráni pri výkone jeho činnosti,
b) pokutu, 
c) prepadnutie tovaru alebo veci.

Za colný priestupok možno podľa závažnosti porušenia colných predpisov uložiť pokutu do 100 000 Sk; ak však ide o dovoz, vývoz alebo prepravu neopracovaných diamantov v rozpore s colnými predpismi, možno uložiť pokutu až do výšky 1 000 000 Sk.
V rozkaznom konaní možno uložiť pokutu do 50 000 Sk.
V blokovom konaní možno uložiť pokutu do 10 000 Sk.
Pokuta uložená za colný priestupok je splatná do 30 dní odo dňa nadobudnutia právoplatnosti rozhodnutia, ktorým bola uložená.
MIESTNA PRÍSLUŠNOSŤ NA PREJEDNANIE COLNÉHO PRIESTUPKU :
Colný priestupok prejednáva colný úrad, v ktorého územnom obvode bol colný priestupok zistený, a to aj vtedy, ak bol spáchaný v územnom obvode iného colného úradu.
Colný úrad, ktorý je príslušný na prejednanie colného priestupku, môže postúpiť colný priestupok na prejednanie colnému úradu, v ktorého územnom obvode má fyzická osoba, ktorá sa colného priestupku dopustila, trvalý pobyt alebo v ktorom sa trvalo zdržiava.
Prepadnutie tovaru alebo veci možno uložiť, ak tovar alebo vec sú vo vlastníctve fyzickej osoby, ktorá sa dopustila colného priestupku a tovar alebo vec boli
a) použité alebo určené na spáchanie colného priestupku, 
b) získané colným priestupkom alebo boli nadobudnuté za tovar získaný colným priestupkom.
Prepadnutie tovaru alebo veci nemožno uložiť, ak je hodnota tovaru alebo veci v nápadnom nepomere k povahe colného priestupku.
Vlastníkom prepadnutého tovaru alebo veci sa stáva štát.
Prepadnutie tovaru alebo veci možno uložiť samostatne alebo spolu s pokutou.
Výnosy z pokút uložených za colné priestupky sú príjmom štátneho rozpočtu.
Včas podané odvolanie proti rozhodnutiu o uložení sankcie za colný priestupok alebo za colný delikt a proti rozhodnutiu o zhabaní má odkladný účinok.

COLNÉ REŽIMY:

Colné režimy sú definované v nariadení Rady EHS, ktorým sa ustanovuje Colný kódex spoločenstva v znení neskorších predpisov. 

Colné konanie je konanie, ktorého účelom je rozhodnúť, či a za akých podmienok sa tovar prepustí do navrhovaného colného režimu alebo sa mu pridelí iné navrhované colne schválené určenie alebo použitie. 
Ide tu o tovar, o pohyb tovaru medzi Európskou úniou a tretími štátmi (štátmi, ktoré nie sú členskými štátmi EÚ) na území Slovenskej republiky - pri dovoze, vývoze a tranzite tovaru medzi Európskou úniou a tretími štátmi na území Slovenskej republiky.

Colné konanie začína podaním colného vyhlásenia, v ktorom sa navrhuje prepustenie tovaru do colného režimu alebo pridelenie iného colne schváleného určenia alebo použitia. 

Colne schválenými určeniami alebo použitiami sú:
- prepustenie tovaru do colného režimu.
- umiestnenie tovaru do slobodného pásma alebo do slobodného skladu,
- spätný vývoz tovaru z colného územia spoločenstva, 
- zničenie tovaru, alebo
- prenechanie tovaru v prospech štátu.

Colnými režimami sú podľa Colného kódexu :
- voľný obeh, 
- tranzit, 
- colné uskladňovanie, 
- aktívny zušľachťovací styk, 
- prepracovanie pod colným dohľadom, 
- dočasné použitie, 
- pasívny zušľachťovací styk a 
- vývoz. 

Rozlišujeme teda 5 colne schválených určení alebo použití a 8 colných režimov. 

Bližšie vysvetlenie colných režimov:

1. Voľný obeh - Prepustením do voľného obehu získava tovar, ktorý nie je tovarom spoločenstva, colný štatút tovaru spoločenstva. Prepustenie zahŕňa uplatnenia obchodno-politických opatrení, splnenie ďalších formalít stanovených pre dovoz určitého tovaru a vybratie všetkých platieb dlžných na základe právnych predpisov.

2. Tranzit - Režim tranzit umožňuje prepravu medzi dvoma miestami v rámci colného územia spoločenstva tovaru, ktorý nie je tovarom spoločenstva bez toho, aby tovar podliehal dovoznému clu alebo iným platbám alebo obchodno-politickým opatreniam;

3. Colné uskladňovanie - Režim colné uskladňovanie umožňuje uskladňovať v colnom sklade:
a) tovar, ktorý nie je tovarom spoločenstva, bez toho, aby tento tovar podliehal dovoznému clu alebo obchodno-politickým opatreniam; 
b) tovar spoločenstva, pre ktorý ustanovujú zvláštne predpisy spoločenstva, že v dôsledku jeho umiestnenia v colnom sklade sa na neho vzťahujú opatrenia obvykle uplatňované pri vývoze takéhoto tovaru. 
Colným skladom sa pritom rozumie akékoľvek miesto schválené colnými orgánmi a nachádzajúce sa pod colným dohľadom, kde je tovar za stanovených podmienok skladovaný. 

4. Aktívny zušľachťovací styk - režim aktívny zušľachťovací styk umožňuje, aby pre účely jednej alebo niekoľkých spracovateľských operácií na colnom území spoločenstva bol použitý tovar, ktorý nie je tovarom spoločenstva a ktorý má byť spätne vyvezený z colného územia spoločenstva vo forme zušľachtených výrobkov bez toho, aby podliehal dovoznému clu alebo obchodno-politickým opatreniam;

5. Prepracovanie pod colným dohľadom - Režim prepracovanie pod colným dohľadom umožňuje podrobiť tovar, ktorý nie je tovarom spoločenstva, na colnom území spoločenstva takým operáciám, ktoré zmenia jeho vlastnosti alebo stav bez toho, aby podliehal dovoznému clu alebo obchodno-politickým opatreniam a umožňuje prepustiť do voľného obehu výrobky, ktoré vznikli pri týchto operáciách s uplatnením pre ne platného dovozného cla. Tieto výrobky sa označujú ako prepracované výrobky.

6. Pasívny zušľachťovací styk - režim pasívny zušľachťovací styk umožňuje, aby bol tovar spoločenstva dočasne vyvezený z colného územia spoločenstva za účelom jeho podrobenia spracovateľským operáciám a aby tieto výrobky mohli byť prepustené do voľného obehu s úplným alebo čiastočným oslobodením od dovozného cla.

7. Dočasné použitie - Režim dočasné použitie umožňuje aby tovar, ktorý nie je tovarom spoločenstva a ktorý má byť spätne vyvezený v nezmenenom stave, s výnimkou bežne zníženej hodnoty spôsobenej jeho obvyklým použitím, bol na colnom území spoločenstva používaný s úplným alebo čiastočným oslobodením od dovozného cla a bez toho, aby bol predmetom obchodno-politických opatrení.

8. Vývoz - umožňuje tovaru spoločenstva opustiť colné územie. Za tento tovar sa vyberie vývozné clo a uplatnia sa vývozné colné formality. 

KONANIE O TZV. NÁVRHOVÝCH PRIESTUPKOCH:

Podľa § 67 ods. 1 zákona č. 372/1990 Zb. o priestupkoch v znení neskorších predpisov sa priestupky prejednávajú z úradnej povinnosti (ex offo, zásada oficiality), ak nejde o priestupky, ktoré sa prejednávajú len na návrh (tieto tzv. návrhové priestupky sú taxatívne vymenované v § 68 ods. 1, pri nich sa uplatňuje dispozičná zásada). Návrhové priestupky sú prielomom do zásady oficiality v priestupkovom konaní. 
§ 68 ods. 1: Priestupky podľa § 42a a § 49 ods. 1 písm. a) sa prejednávajú len na návrh postihnutej osoby alebo jej zákonného zástupcu alebo opatrovníka (ďalej len navrhovateľ ). Konanie o týchto tzv. návrhových priestupkoch sa začína dňom, keď návrh došiel správnemu orgánu príslušnému rozhodnúť o priestupku. Pri ostatných priestupkoch, pri ktorých sa pri začatí konania uplatňuje zásada oficiality, sa konanie začína dňom, keď správny orgán urobil voči účastníkovi konania (obvinenému z priestupku) prvý procesný úkon. (subsidiárna pôsobnosť Správneho poriadku)
Priestupok podľa § 42a je Priestupok na úseku práva na prístup k informáciám. Tohto priestupku sa dopustí ten, kto vedome vydá a zverejní nepravdivé, neúplné informácie, kto poruší povinnosť určenú osobitným predpisom, alebo ten, kto vydaním rozhodnutia alebo vydaním príkazu, alebo iným opatrením zapríčiní porušenie práva na sprístupnenie informácií.
Za tento priestupok možno uložiť pokutu do 50 000 Sk a zákaz činnosti až na dva roky.

Priestupok podľa § 49 ods. 1 písm. a) je priestupkom urážky na cti a patrí medzi priestupky proti občianskemu spolunažívaniu: Priestupku sa dopustí ten, kto inému ublíži na cti tým, že ho urazí alebo vydá na posmech. Za tento priestupok možno uložiť pokutu do 1000 Sk. Pri priestupku urážky na cti sa obvodný úrad pokúsi urazeného na cti a obvineného z priestupku zmieriť. Ak dôjde k zmieru, je to dôvod na zastavenie priestupkového konania.
__________________________
§68 ods. 2: Pri priestupku, ktorý možno prejednať len na návrh, možno návrh podať príslušnému správnemu orgánu alebo pri objasňovaní orgánu oprávnenému objasňovať priestupok (§ 58 ods. 3) najneskôr do troch mesiacov odo dňa, keď sa navrhovateľ o priestupku alebo o postúpení veci orgánom činným v trestnom konaní dozvedel. Ide o trojmesačnú subjektívnu prekluzívnu lehotu, ktorej uplynutím navrhovateľovi zaniká možnosť začať konanie o priestupku. Ak navrhovateľ podá návrh na začatie konania po tejto lehote, správny orgán vec odloží. Trojmesačná subjektívna prekluzívna lehota na podanie návrhu navrhovateľom je zákonná lehota a preto ju správny orgán nemôže predĺžiť.
V návrhu musí byť uvedené, kto je postihnutou osobou, koho navrhovateľ označuje za páchateľa a kde, kedy a akým spôsobom sa mal priestupok spáchať. Ide o obligatórne náležitosti návrhu na začatie konania o priestupku, ktorý možno prejednať len na návrh. Ak niektorá z náležitostí chýba, postupuje sa podľa Správneho poriadku, ktorý subsidiárne platí pre priestupkové konanie (Ak nie je v zákone o priestupkoch alebo v inom zákone ustanovené inak, vzťahujú sa na konanie o priestupkoch všeobecné predpisy o správnom konaní.) : Pokiaľ podanie nemá predpísané náležitosti, správny orgán pomôže účastníkovi konania (navrhovateľovi) nedostatky odstrániť, prípadne ho vyzve, aby ich v určenej lehote odstránil; súčasne ho poučí, že inak konanie zastaví. Súčasne s touto výzvou správny orgán konanie preruší procesným rozhodnutím podľa Správneho poriadku, proti ktorému sa nemožno odvolať. Počas prerušenia konania neplynú lehoty.

Navrhovateľ, na návrh ktorého bolo začaté konanie o priestupku, je účastníkom konania o priestupku. 
Ak navrhovateľ vzal svoj návrh na začatie konania späť alebo sa nedostavil na ústne pojednávanie bez náležitého ospravedlnenia alebo bez dôležitého dôvodu, hoci bol riadne a včas predvolaný, správny orgán konanie o priestupku zastaví. V tomto prípade však navrhovateľ znáša trovy konania. Proti rozhodnutiu o zastavení konania v tomto prípade je prípustné odvolanie. V tomto prípade sa rozhodnutie o zastavení konania účastníkom konania oznamuje.
Správny orgán konanie o priestupku zastaví tiež vtedy, ak sa v ňom zistí, že v konaní o urážke na cti došlo ku zmieru. Proti rozhodnutiu o zastavení konania v tomto prípade odvolanie nie je prípustné. V tomto prípade sa rozhodnutie o zastavení konania iba vyznačí v spise a účastníci konania sa o zastavení konania len upovedomia.
Pokiaľ ide o náhradu trov konania, navrhovateľovi (rovnako ako aj občanovi, ktorý bol uznaný vinným z priestupku), ak bolo konanie začaté na jeho návrh zastavené z dôvodov, že :
a) skutok, o ktorom sa koná, sa nestal alebo nie je priestupkom, 
b) skutok nespáchal obvinený z priestupku, 
c) spáchanie skutku, o ktorom sa koná, nebolo obvinenému z priestupku preukázané, alebo d) navrhovateľ vzal svoj návrh na začatie konania späť alebo sa nedostavil na ústne pojednávanie bez náležitého ospravedlnenia alebo bez dôležitého dôvodu, hoci bol riadne a včas predvolaný, 
uloží sa povinnosť uhradiť štátu trovy spojené s prejednaním priestupku. Trovy konania sa uhrádzajú paušálnou sumou, ktorú ustanoví Ministerstvo vnútra Slovenskej republiky po dohode s Ministerstvom financií Slovenskej republiky všeobecne záväzným právnym predpisom.
Z dôvodov hodných osobitného zreteľa možno od uloženia povinnosti uhradiť trovy konania celkom alebo čiastočne upustiť.
Úhrada trov konania je príjmom štátneho rozpočtu Slovenskej republiky.
Pokiaľ ide o odvolanie, pri priestupkoch, ktoré možno prejednať len na návrh, sa môže navrhovateľ odvolať len proti tej časti rozhodnutia, ktorá sa týka vyslovenia viny obvineného z priestupku alebo povinnosti navrhovateľa uhradiť trovy konania; môže sa tiež odvolať proti rozhodnutiu o zastavení konania.
Včas podané odvolanie proti rozhodnutiu o priestupku má odkladný účinok, ktorý nemožno vylúčiť.
Navrhovateľ ako účastník konania môže tiež po vyčerpaní riadneho opravného prostriedku - odvolania - podať návrh na preskúmanie rozhodnutia o priestupku súdom v rozsahu, v akom má právo podať odvolanie. 
Ak požiada účastník, ktorý podal návrh na preskúmanie rozhodnutia o priestupku súdom, o odloženie výkonu rozhodnutia, správny orgán jeho žiadosti vyhovie.
Pri preskúmavaní rozhodnutia o priestupku súdom sa postupuje podľa Občianskeho súdneho poriadku.

Priestupky, o ktorých sa koná len na návrh, nemožno prejednať v skrátených formách priestupkového konania - v blokovom a rozkaznom konaní.

NARIADENIA VLÁDY AKO PRAMEŇ SPRÁVNEHO PRÁVA:

Vláda vydáva podľa Ústavy SR dva druhy nariadení:

1.) NARIADENIA podľa článku 120 ods. 1 Ústavy SR : Na vykonanie zákona a v jeho medziach môže vláda vydávať nariadenia.

2.) tzv. APROXIMAČNÉ NARIADENIA podľa čl. 120 ods. 2 Ústavy SR : 
Ak tak ustanoví zákon, vláda je oprávnená vydávať nariadenia aj na vykonanie Európskej dohody o pridružení uzatvorenej medzi Európskymi spoločenstvami a ich členskými štátmi na strane jednej a Slovenskou republikou na strane druhej (do nadobudnutia platnosti Zmluvy o pristúpení SR k Európskej únii) a na vykonanie medzinárodných zmlúv podľa čl. 7 ods. 2 Ústavy SR ( Slovenská republika môže medzinárodnou zmluvou, ktorá bola ratifikovaná a vyhlásená spôsobom ustanoveným zákonom, alebo na základe takej zmluvy preniesť výkon časti svojich práv na Európske spoločenstvá a Európsku úniu. Právne záväzné akty Európskych spoločenstiev a Európskej únie majú prednosť pred zákonmi Slovenskej republiky. Prevzatie právne záväzných aktov, ktoré vyžadujú implementáciu, sa vykoná zákonom alebo nariadením vlády podľa čl. 120 ods. 2.) - Zmluvy o pristúpení Slovenskej republiky k Európskej únii. 
Kým nariadenie vlády vydané podľa čl. 120 ods. 1 ústavy sa vydáva na vykonanie vnútroštátneho zákona, aproximačným nariadením vlády sa preberajú právne záväzné akty Európskych spoločenstiev a Európskej únie, ktoré vyžadujú implementáciu. 
Na rozdiel od vydávania všeobecne záväzných právnych predpisov ústrednými orgánmi štátnej správy sa na vykonanie zákona nariadením vlády nevyžaduje existencia výslovného zákonného splnomocnenia, pretože čl. 120 ods. 1 Ústavy SR dáva vláde na ich vydávanie generálne splnomocnenie (zatiaľ čo napr. ústredné orgány štátnej správy musia mať na vydanie vykonávacieho predpisu splnomocnenie priamo v príslušnom zákone). 
Aproximačné nariadenie môže vláda vydať, len ak sú splnené podmienky ustanovené zákonom č. 19/2002 Z.z. ktorým sa ustanovujú podmienky vydávania aproximačných nariadení vlády SR v znení neskorších predpisov (podrobnejšie ďalej).
Ďalším rozdielom medzi nariadením podľa čl. 120 ods. 1 ústavy a aproximačným nariadením je ten, že na rozdiel od aproximačných nariadení nemožno nariadením vlády na vykonanie zákona ustanovovať nové povinnosti, ktoré nevyplývajú zo zákona - môže ich len konkretizovať. (Podľa čl. 13 ods. 1 Ústavy SR :
Povinnosti možno ukladať:
a) zákonom alebo na základe zákona, v jeho medziach a pri zachovaní základných práv a slobôd, 
b) medzinárodnou zmluvou podľa čl. 7 ods. 4, ktorá priamo zakladá práva a povinnosti fyzických osôb alebo právnických osôb, alebo
c) nariadením vlády podľa čl. 120 ods. 2 - tu ide o aproximačné nariadenia, a nie o iné nariadenia vlády ! )
NARIADENIE (podľa čl. 120 ods. 1 ústavy) je teda ústavným označením všeobecne záväzného právneho predpisu (normatívneho právneho aktu) , ktorý na vykonanie zákona a v jeho medziach (secundum et intra legem) je oprávnená vydávať vláda. Ústava SR dáva vláde generálne splnomocnenie na to, aby vykonávala svoju nariaďovaciu právomoc bez ohľadu na to, či jej zákon výslovne dáva takéto splnomocnenie. Ak však zákon ustanoví, že ho vláda vykoná právnym predpisom, pre vládu to znamená povinnosť vydať nariadenie.
V správnom práve u nás prevažujú nariadenia vlády, ktoré sa opierajú o výslovné zákonné splnomocnenie, hoci to ústava SR nevyžaduje. ( Napríklad nariadenie vlády SR o verejnej minimálnej sieti poskytovateľov zdravotnej starostlivosti vláda vydala na vykonanie zákona č. 578/2004 Z.z. o poskytovateľoch zdravotnej starostlivosti. Napriek tomu, že vláda má generálne splnomocnenie v Ústave SR na vydávanie nariadení na vykonanie zákonov, tento zákon výslovne splnomocnil vládu ustanoviť nariadením verejnú minimálnu sieť poskytovateľov zdravotnej starostlivosti).
Nariadenie vlády (aj aproximačné nariadenia) podľa ústavy podpisuje predseda vlády. (Na rozdiel od stavu napr. v Českej republike nariadenie vlády nepodpisuje aj príslušný rezortný minister.)
Podľa ústavy sa nariadenie vlády musí vyhlásiť spôsobom, ktorý ustanoví zákon. Týmto zákonom je zákon č. 1/1993 Z.z. o Zbierke zákonov v znení neskorších predpisov. Pre vydávanie nariadení vlády platia nasledujúce ustanovenia tohto zákona :
Ústava Slovenskej republiky, ústavné a ostatné zákony Národnej rady Slovenskej republiky, nariadenia vlády Slovenskej republiky a vyhlášky, výnosy a opatrenia ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy Slovenskej republiky, iných orgánov štátnej správy, ak tak ustanovuje osobitný zákon, Národnej banky Slovenska, rozhodnutia Ústavného súdu Slovenskej republiky o nesúlade medzi právnymi predpismi, návrhy prijaté v referende podľa a medzinárodné zmluvy sa vyhlasujú uverejnením v Zbierke zákonov Slovenskej republiky.
O všetkom, čo bolo v Zbierke zákonov uverejnené, platí domnienka, že dňom uverejnenia sa stalo známym každému, koho sa to týka; domnienka o znalosti vyhlásených všeobecne záväzných právnych predpisov je nevyvrátiteľná. Všeobecne záväzné právne predpisy a rozhodnutia Ústavného súdu Slovenskej republiky nadobúdajú platnosť dňom ich vyhlásenia v Zbierke zákonov.
Všeobecne záväzné právne predpisy nadobúdajú účinnosť pätnástym dňom po ich vyhlásení v Zbierke zákonov, ak nie je v nich ustanovený neskorší deň nadobudnutia účinnosti. Ak je to odôvodnené naliehavým všeobecným záujmom, môže sa v právnom predpise výnimočne ustanoviť skorší začiatok jeho účinnosti, najskôr však dňom vyhlásenia v Zbierke zákonov.
Ústava Slovenskej republiky, ústavné zákony a ostatné zákony Národnej rady Slovenskej republiky, nariadenia vlády Slovenskej republiky, vyhlášky ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy Slovenskej republiky a iných orgánov štátnej správy a rozhodnutia Ústavného súdu Slovenskej republiky o nesúlade medzi právnymi predpismi sa v Zbierke zákonov vyhlasujú uverejnením ich úplného znenia.
Nariadenie vlády ako normatívny právny akt orgánu výkonnej moci (vlády ako vrcholného orgánu výkonnej moci) je normatívnym právnym aktom nižšej právnej sily ako zákon, ktorý je normatívnym právnym aktom primárnym, pôvodným. Nariadenie vlády je normatívnym právnym aktom, všeobecne záväzným právnym predpisom podzákonným, normatívnym správnym aktom, sekundárnym normatívnym právnym aktom s celoštátnou pôsobnosťou, aktom odvodeným (derivátnym), odvodeným od zákona. Ako normatívny správny akt je jedným z formálnych prameňov správneho práva.
Ako už bolo spomenuté, podmienkou platnosti nariadení (rovnako aj aproximačných nariadení) je ich vyhlásenie v Zbierke zákonov.
CHARAKTERISTICKÉ ZNAKY NARIADENIA VLÁDY:
1. PODZÁKONNOSŤ : vyjadruje vzťah nariadenia k zákonu, ktorý vykonáva a predpokladaný súlad s týmto zákonom, s inými zákonmi a s Ústavou SR; podzákonnosť znamená tiež odvodenosť nariadenia od zákona (secundum et intra legem - podľa a v rámci zákona). Vláda nesmie prekročiť medze zákona a upravovať veci, ktoré zákon vôbec nerieši (nesmie ísť praeter legem) a podľa ústavy nesmie tiež ustanovovať nové povinnosti, ktoré nevyplývajú zo zákona - môže ich len konkretizovať.
2. ABSTRAKTNOSŤ : ako opak konkrétnosti; nariadenie ako normatívny správny akt na rozdiel od individuálneho správneho aktu (rozhodnutia správneho orgánu) nemá konkrétny vzťah ku konkrétnemu prípadu vo verejnej správe, ale sa vzťahuje na neurčitý počet prípadov rovnakého druhu, zaväzuje neurčitý počet adresátov.
3. VŠEOBECNOSŤ : nariadenie vlády je právnym predpisom, ktorý je všeobecne záväzný, na rozdiel od uznesenia vlády. UZNESENIE VLÁDY NIE JE PRAMEŇOM SPRÁVNEHO PRÁVA, NIE JE NORMATÍVNYM PRÁVNYM AKTOM, VŠEOBECNE ZÁVäZNÝM PRÁVNYM PREDPISOM, NIE JE VŠEOBECNE ZÁVäZNÉ, ALE JE VNÚTORNÝM PREDPISOM (INTERNÝM NORMATÍVNYM AKTOM, AKTOM RIADENIA, ORGANIZAČNÝM AKTOM !) NARIADENIE VLÁDY NAPROTI TOMU VŠEOBECNE ZÁVäZNÝM PRÁVNYM PREDPISOM , NORMATÍVNYM SPRÁVNYM AKTOM VLÁDY A PRAMEŇOM SPRÁVNEHO PRÁVA JE.
4. JEDNOSTRANNOSŤ : Nariadenie vlády je jednostranným prejavom vôle vlády (opakom je dvoj- alebo viacstranný úkon - napríklad správna dohoda medzi vládou a inými subjektmi tejto dohody. Vláda má z ústavy právomoc autoritatívne, hoci aj proti vôli adresátov, vydať nariadenie na vykonanie zákona.

Podľa rozhodnutia Ústavného súdu SR:
1. Všeobecne záväzným právnym predpisom orgánu výkonnej moci (teda napr. aj nariadením vlády) NEMOŽNO upraviť spoločenský vzťah vo väčšom rozsahu, než ustanovuje zákon, ani spôsobom odporujúcim zákonu.
2. Vláda SR nemôže nariadením ustanoviť medze základných práv a slobôd, nemôže tieto práva a slobody obmedziť, či už určením povinností alebo akokoľvek inak. Ústavné splnomocnenie podľa čl. 120 ods. 1 Ústavy SR teda nedovoľuje vláde SR obmedziť práva upravené v druhej hlave Ústavy SR (Základné práva a slobody).

APROXIMAČNÉ NARIADENIA.
Podľa čl. 7 ods. 2 Ústavy SR : Slovenská republika môže medzinárodnou zmluvou, ktorá bola ratifikovaná a vyhlásená spôsobom ustanoveným zákonom, alebo na základe takej zmluvy preniesť výkon časti svojich práv na Európske spoločenstvá a Európsku úniu. Právne záväzné akty Európskych spoločenstiev a Európskej únie majú prednosť pred zákonmi Slovenskej republiky. Prevzatie právne záväzných aktov, ktoré vyžadujú implementáciu, sa vykoná zákonom alebo nariadením vlády podľa čl. 120 ods. 2.
Prevzatie právne záväzných aktov Európskych spoločenstiev a Európskej únie, ktoré vyžadujú implementáciu, sa teda vykoná zákonom alebo nariadením vlády podľa čl 120 ods. 2 Ústavy SR. 
Aproximačnými nariadeniami možno ukladať povinnosti (čl. 13 ods. 1 písm. c) Ústavy SR), na rozdiel od ostatných nariadení vlády na vykonanie vnútroštátnych zákonov, ktorými povinnosti ukladať nemožno.
Podmienky vydávania aproximačných nariadení vlády ustanovuje zákon č. 19/2002 Z.z. ktorým sa ustanovujú podmienky vydávania aproximačných nariadení vlády SR v znení neskorších predpisov :

Predmet zákona 

Tento zákon ustanovuje oblasti, v ktorých je vláda Slovenskej republiky oprávnená vydávať nariadenia vlády Slovenskej republiky na vykonanie Európskej dohody o pridružení uzatvorenej medzi Európskymi spoločenstvami a ich členskými štátmi na strane jednej a Slovenskou republikou na strane druhej a na vykonanie niektorých medzinárodných zmlúv ) (ďalej len "aproximačné nariadenie"). Zákon ustanovuje aj niektoré osobitné podmienky vydávania aproximačných nariadení.

Vymedzenie oblastí 
Vláda Slovenskej republiky je oprávnená vydávať aproximačné nariadenia podľa Európskej dohody o pridružení uzatvorenej medzi Európskymi spoločenstvami a ich členskými štátmi na strane jednej a Slovenskou republikou na strane druhej a na vykonanie niektorých medzinárodných zmlúv v oblasti 

a) colného práva, 
b) bankového práva, 
c) vedenia účtov a daní obchodných spoločností, 
d) duševného vlastníctva, 
e) ochrany pracovníkov na pracovisku, 
f) finančných služieb, 
g) ochrany spotrebiteľa, 
h) technických predpisov a noriem, 
i) využitia jadrovej energie, 
j) dopravy, 
k) pôdohospodárstva, 
l) životného prostredia.
m) voľného pohybu pracovníkov.

Aproximačným nariadením nemožno upravovať medze základných práv a slobôd, štátny rozpočet a ďalšie veci, ktoré podľa Ústavy Slovenskej republiky upravujú alebo majú upraviť zákony. Aproximačné nariadenie nemožno vydať ani vtedy, ak by sa jeho prijatím mal vytvoriť nový štátny orgán. 

Osobitné podmienky vydávania aproximačných nariadení 

Aproximačným nariadením podľa tohto zákona možno ukladať povinnosti. 

Podrobnosti o veciach upravených aproximačným nariadením môže ustanoviť všeobecne záväzný právny predpis, ktorý vydá ministerstvo, iný ústredný orgán štátnej správy alebo Národná banka Slovenska.

Z aproximačného nariadenia musí vyplývať, že ide o nariadenie podľa tohto zákona. Aproximačným nariadením možno prevziať texty príloh právne záväzných aktov Európskych spoločenstiev a Európskej únie odkazom na právne záväzné akty, najmä ak tieto texty príloh obsahujú vzory tlačív, zoznamy inštitúcií alebo technické údaje.

V prílohe aproximačného nariadenia musí byť uvedené presné označenie vykonávaného právneho aktu Európskych spoločenstiev a Európskej únie alebo vykonávanej medzinárodnej zmluvy a údaj o tom, kde sú tieto právne akty uverejnené alebo kde boli oznámené.

Všeobecná časť dôvodovej správy k aproximačnému nariadeniu musí obsahovať doložku zlučiteľnosti návrhu aproximačného nariadenia s právom Európskej únie a tabuľku zhody návrhu aproximačného nariadenia s právom Európskej únie. 
Vláda Slovenskej republiky informuje Národnú radu Slovenskej republiky polročne o aproximačných nariadeniach vydaných podľa tohto zákona v uplynulom období a o ďalšom zámere ich prijímania.

Táto informácia musí byť písomná, musí obsahovať zoznam vydaných aproximačných nariadení, prehľad aproximačných nariadení podľa ďalšieho zámeru ich prijímania a musí byť doručená Národnej rade Slovenskej republiky do konca mesiaca nasledujúceho po skončení príslušného kalendárneho polroka.

Národná rada Slovenskej republiky môže po prerokovaní informácie požiadať vládu Slovenskej republiky, aby právnu úpravu navrhovanú vo forme aproximačného nariadenia predložila ako vládny návrh zákona.
___________________________________________
Aproximačné nariadenia sa vydávajú v legislatívnom procese podľa Legislatívnych pravidiel vlády SR. 
V záverečných ustanoveniach aproximačného nariadenia sa uvádza odkaz na prílohu, ktorá obsahuje zoznam prevzatých právnych aktov ES; ak sa aproximačným nariadením preberá smernica ES a zároveň sa vykonáva nariadenie alebo rozhodnutie ES alebo medzinárodná zmluva, príloha obsahuje zoznam preberaných a vykonávaných právnych aktov ES.

PRÁVOMOC, KOMPETENCIA, PôSOBNOSŤ A PRÍSLUŠNOSŤ:

PRÁVOMOC je rozsah oprávnení a povinností.
KOMPETENCIA je širší pojem ako právomoc, je to vymedzenie úloh, právomocí a zodpovednosti za plnenie úloh.
Pôsobnosť sa môže vzťahovať jednak k právnej norme, k právnemu predpisu a jednak k správnemu orgánu.
Pokiaľ ide o pôsobnosť správneho orgánu:
Pôsobnosť môže byť vecná (úlohy), priestorová (územná - orgány s celoslovenskou, ako aj miestnou pôsobnosťou), časová (na dobu neurčitú, alebo na dobu určitú - komisie) a osobná (napríklad ministerstvo obrany nad vojakmi, min. vnútra nad policajtmi, min. financií nad colníkmi).
Pôsobnosť noriem správneho práva a predpisov SP (sú to rozdielne pojmy, právny predpis je vonkajšou formou vyjadrenia právnej normy, jeden právny predpis ako prameň práva môže obsahovať viacero právnych noriem, alebo len jednu, alebo aj ani jednu).
Pôsobnosť právnych noriem je takisto vecná (predmet právnej úpravy konkrétnej právnej normy), časová (je spojená s platnosťou a účinnosťou právnej normy, ktorá je zase spojená s platnosťou a účinnosťou právneho predpisu, v ktorom sú tieto právne normy obsiahnuté, ale jednotlivé právne normy obsiahnuté v jednom právnom predpise môžu nadobudnúť účinnosť aj v rôznom čase; pri časovej pôsobnosti sa uplatňujú pravidlá lex posterior derogat legi priori a lex posterior generalis non derogat legi priori speciali, retroaktivita (spätná účinnosť) sa nepripúšťa). Miestna pôsobnosť - pôsobnosť noriem SP z priestorového hľadiska - buď na celom území SR (ústava, ústavné zákony, zákony, všeobecne záväzné právne predpisy ministerstiev a ostatných ústredných orgánov ŠS - vyhlášky, výnosy, opatrenia, alebo je ich pôsobnosť obmedzená na územný obvod miestneho orgánu ŠS (vyhláška obvodného úradu) alebo na územie obce alebo samosprávneho kraja (všeobecne záväzné nariadenia obcí a VÚC). Osobná pôsobnosť noriem SP vymedzuje okruh osôb, na ktoré sa vzťahujú normy SP.

PRÍSLUŠNOSŤ je pojem procesného práva a vymedzuje jediný konkrétny orgán, ktorý môže vo veci konať a rozhodnúť. Príslušnosť je teda vecná, miestna a funkčná. Príslušnosť správnych orgánov ustanovujú osobitné zákony, ak osobitné zákony neupravujú špeciálne príslušnosť správneho orgánu, použijú sa ustanovenia § 5 až 7 Správneho poriadku.
Príslušnosť je teda vecná, priestorová (územná, miestna, teritoriálna) a funkčná.
Vecná príslušnosť určuje kategóriu a stupeň správneho orgánu oprávneného rozhodnúť o veci určitého druhu v 1. stupni. Nedodržanie vecnej príslušnosti správneho orgánu je závažnou procesnou chybou, ktorá môže mať za následok absolútnu neplatnosť rozhodnutia vydaného vecne nepríslušným správnym orgánom ako nulitného individuálneho správneho aktu. Podľa § 5 Správneho poriadku - ak osobitný zákon neustanovuje, ktorý orgán je vecne príslušný, rozhoduje obec. Dr. Zloch uvádza v tejto súvislosti zaujímavý príklad, ktorý je všetkým, ktorých učil, dobre známy : "Pokiaľ by v slovenskej obci pristál mimozemšťan, je zaujímavé, že aj keď ide o udalosť celosvetového významu, nerozhodujú o nej štátne orgány, ale starosta tejto obce ako správny orgán obce, keďže osobitné zákony návštevu mimozemšťanov u nás neupravujú."
Vecne nepríslušný správny orgán nie je oprávnený vo veci konať a rozhodnúť, a preto ak podanie došlo vecne nepríslušnému správnemu orgánu, je tento podanie povinný bez meškania postúpiť príslušnému správnemu orgánu a upovedomiť o tom účastníka konania (tzv. postúpenie podania podľa § 20 Správneho poriadku, na rozdiel od postúpenia veci podľa § 8, keď podanie došlo vecne príslušnému správnemu orgánu, ale tento na žiadosť účastníka konania môže vec postúpiť na vybavenie inému vecne príslušnému správnemu orgánu toho istého stupňa, v obvode ktorého má účastník konania pracovisko alebo prechodný pobyt, napríklad z dôvodu hospodárnosti konania.
Niekedy sa na skúškach zvyknú pýtať, čo je tzv. zbytková klauzula - znamená to asi toľko, že v prípade, ak zákon výslovne neustanovuje, že ide o delegovanú štátnu správu prenesenú na obec zákonom, ide o originárnu samosprávnu pôsobnosť obce, to má význam pri rozhodovaní o opravných prostriedkoch proti rozhodnutiam obce - lebo v prípade, že obec rozhoduje vo svojej samosprávnej, originálnej pôsobnosti, nie vo veciach delegovanej štátnej správy, o opravnom prostriedku nerozhoduje orgán štátnej správy, ale súd podľa ustanovení Občianskeho súdneho poriadku o správnom súdnictve. 
Miestna príslušnosť je upravená v § 7 Správneho poriadku, pričom sa uplatňujú 4 zásady:
1. LOCUS REI SITAE - príslušnosť určená miestom veci, ak sa konanie týka nehnuteľnosti, miestna príslušnosť sa spravuje miestom, kde je nehnuteľnosť.
2. LOCUS ACTUS - v konaní, v ktorom ide o činnosť účastníka, spravuje sa miestna príslušnosť miestom tejto činnosti.
3. LOCUS DOMICILII - ak nemožno miestnu príslušnosť určiť podľa predchádzajúcich kritérií, spravuje sa miestna príslušnosť bydliskom účastníka konania alebo sídlom právnickej osoby.
4. zásada - lex specialis - miestnu príslušnosť určuje osobitný zákon.
Funkčnú príslušnosť upravuje § 6 Správneho poriadku a znamená, ktorá organizačná súčasť správneho orgánu bude vo veci rozhodovať.
Uplatňujú sa 3 zásady:
1. lex specialis - príslušným konať v 1. stupni je útvar, ktorý určuje zákon.
2. ak ju neurčuje osobitný zákon, funkčne príslušným je útvar určený štatútom alebo iným interným predpisom (organizačný poriadok atď.)
3. Ak funkčnú príslušnosť nemožno určiť podľa predchádzajúcich dvoch spôsobov, funkčne príslušný je štatutárny orgán správneho orgánu.

PLATNOSŤ, ÚČINNOSŤ, PRÁVOPLATNOSŤ, VYKONATEĽNOSŤ:

Pokiaľ ide o normatívne právne akty, všeobecne záväzné právne predpisy, pri nich sa hovorí len o platnosti a účinnosti. 
Platnosť, právoplatnosť a vykonateľnosť sú tri vlastnosti individuálnych právnych aktov. Vlastnosti, na rozdiel od náležitostí individuálnych právnych aktov, ktoré sú obsahové a formálne a sú dostatočne opísané v učebnici, takže nerobia problémy (náležitosti individuálnych právnych aktov - rozhodnutí - Správny poriadok uvádza v § 47.

VLASTNOSTI INDIVIDUÁLNYCH PRÁVNYCH AKTOV - ROZHODNUTÍ:

PLATNOSŤ:
Individuálny právny akt je platný, ak :
1. Vydal ho príslušný (kompetentný) orgán v predpísanej forme.
2. Tento akt - rozhodnutie - bol oznámený adresátovi, účastníkovi konania. Zdôrazňujem, presnejšie je - bol oznámený, nie ako je uvedené v učebnici, bol doručený, lebo rozhodnutie môže byť oznámené aj inak ako doručením - priamo ústnym vyhlásením.

PRÁVOPLATNOSŤ sa rozlišuje formálna a materiálna. Formálna právoplatnosť znamená, že rozhodnutie nie je možné napadnúť riadnymi opravnými prostriedkami (odvolanie, rozklad). Materiálna právoplatnosť sa chápe ako nezmeniteľnosť, nezrušiteľnosť individuálneho právneho aktu, keď ho nie je už možné napadnúť ani mimoriadnymi opravnými prostriedkami. Právoplatnosť znamená, že rozhodnutie upravuje konečným a záväzným spôsobom právne pomery účastníkov konania.
Podľa § 52 Správneho poriadku je právoplatné rozhodnutie, proti ktorému sa nemožno odvolať (podať rozklad). Pri tom sú možné najmenej 4 varianty:
1. Ak márne uplynula lehota na odvolanie - 15 dní odo dňa oznámenia rozhodnutia (ak inú lehotu neustanovuje osobitný zákon), t.j. účastník konania v tejto lehote nepodal odvolanie.
2. Odvolanie voči rozhodnutiu bolo vylúčené zo zákona.
3. Všetci účastníci konania sa vzdali práva na odvolanie (späťvzatie sa nepripúšťa).
V týchto troch prípadoch rozhodnutie nadobudne právoplatnosť bez toho, aby prebehlo odvolacie konanie.
4. Prebehlo odvolacie konanie a rozhodnutie odvolacieho orgánu bolo oznámené účastníkom konania. Odvolací orgán pritom rozhodnutie:
a) potvrdí, alebo
b) zmení (reformačný princíp), alebo
c) zruší a vec vráti na konanie prvostupňovému orgánu (ten je však viazaný právnym názorom odvolacieho orgánu).

VYKONATEĽNOSŤ rozhodnutia si nemýliť s núteným výkonom rozhodnutia (správnou exekúciou) !
Rozhodnutie je vykonateľné vtedy, ak jeho právny obsah môže byť v praxi realizovaný. Opäť môžu nastať rôzne prípady:
1. Pri rozhodnutiach, ktoré ukladajú určitú povinnosť, nenastáva vykonateľnosť už okamihom právoplatnosti, ale až uplynutím lehoty na splnenie povinnosti (tzv. paričnej lehoty).
2. Pri niektorých rozhodnutiach však môže vykonateľnosť nastať ešte pred nadobudnutím právoplatnosti, a to vtedy, ak je riadnemu opravnému prostriedku odňatý suspenzívny (odkladný) účinok. 
Treba vedieť, že tento odkladný účinok môže byť vylúčený jednak:
1. ex lege - zo zákona -"odvolanie nemá odkladný účinok" - príkladom môže byť zákon o strelných zbraniach a strelive.
2. ex offo - z úradnej moci môže správny orgán odvolaniu odňať odkladný účinok, ale to len z 2 zákonných dôvodov, uvedených v § 55 ods. 2 Správneho poriadku : 
1. ak to vyžaduje naliehavý všeobecný záujem, alebo
2. ak je nebezpečenstvo, že odkladom výkonu rozhodnutia utrpí účastník konania alebo niekto iný nenahraditeľnú ujmu. 
Odkladný účinok odvolania nemožno vylúčiť, ak tak ustanovuje osobitný zákon (napríklad v konaní o priestupku nemožno vylúčiť odkladný účinok odvolania).
Takže asi toľko k otázke platnosť, právoplatnosť a vykonateľnosť rozhodnutí, ktoré sú vlastnosťami rozhodnutí, a preto o nich hovoríme iba v súvislosti s individuálnymi právnymi aktami.

Pri NORMATÍVNYCH PRÁVNYCH AKTOCH (PRÁVNYCH PREDPISOCH) nehovoríme o právoplatnosti a vykonateľnosti, ale iba o platnosti a účinnosti.
Okamih, kedy tieto normatívne právne akty nadobúdajú platnosť a účinnosť, je v prípadoch jednotlivých normatívnych aktov rôzny.
Podľa publikačnej normy, zákona NR SR č. 1/1993 Z.z. o Zbierke zákonov Slovenskej republiky:
Ústava SR, ústavné a ostatné zákony NR SR, nariadenia vlády SR a vyhlášky, výnosy a opatrenia ministerstiev a ostatných ústredných orgánov štátnej správy sa vyhlasujú uverejnením v Zbierke zákonov a dňom ich vyhlásenia nadobúdajú PLATNOSŤ.

Tieto všeobecne záväzné právne predpisy nadobúdajú ÚČINNOSŤ pätnástym dňom po ich vyhlásení v Zbierke zákonov, ak nie je v nich ustanovený neskorší deň nadobudnutia účinnosti. Ak je to odôvodnené naliehavým všeobecným záujmom, môže sa v právnom predpise výnimočne ustanoviť skorší začiatok jeho účinnosti, najskôr však dňom vyhlásenia v Zbierke zákonov.
Platnosť určuje dobu, po ktorú je právny predpis súčasťou platného právneho systému daného štátu.
Účinnosť právneho predpisu znamená, že z právnych noriem v ňom obsiahnutých pre adresátov vznikajú práva a povinnosti, že je záväzný a v prípade nedodržania príslušných právnych noriem nastupuje možnosť štátneho donútenia.
Doba medzi platnosťou a účinnosťou sa nazýva legisvakačná doba.
Treba vedieť rozdiel medzi vyhláškami ústredných orgánov štátnej správy a výnosmi a opatreniami, že vyhlášky sa v Zbierke zákonov vyhlasujú uverejnením ich úplného znenia, zatiaľ čo výnosy a opatrenia sa vyhlasujú v Zbierke zákonov iba uverejnením oznámenia o ich vydaní, že výnosy a opatrenia sa na rozdiel od vyhlášok týkajú obmedzeného počtu druhovo určených fyzických a právnických osôb atď.
Medzi normatívne právne akty patria samozrejme aj všeobecne záväzné právne predpisy územnej samosprávy a miestnych orgánov štátnej správy - všeobecne záväzné nariadenia obcí a samosprávnych krajov a všeobecne záväzné vyhlášky obvodných úradov atď.
Ich vyhlasovanie, platnosť a účinnosť sú upravené v príslušných právnych predpisoch, a to:
v zákone NR SR č. 369/1990 Zb. o obecnom zriadení, v zákone NR SR č. 302/2001 Z.z o samospráve vyšších územných celkov a v zákone NR SR č. 515/2003 Z.z. o krajských a obvodných úradoch a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov, samozrejme aj tej poslednej novely tohto zákona, ktorou boli krajské úrady zrušené.

SPRÁVA NA ÚSEKU CIRKEVNÝCH VECÍ :

Základnými právnymi predpismi upravujúcimi správu na úseku cirkevných vecí je Ústava SR č. 460/1992 Zb. v znení neskorších ústavných zákonov a zákon FZ ČSFR č. 308/1991 Zb. o slobode náboženskej viery a postavení cirkví a náboženských spoločností v znení neskorších predpisov. Tento zákon zrušil zákon SNR č. 192/1992 Zb. o registrácii cirkví a náboženských spoločností, ktorý je uvádzaný v učebnici z SPH medzi základnými právnymi predpismi, upravujúcimi túto oblasť a obsah zákona č. 192/1992 Zb. bol inkorporovaný do zákona č. 308/1991 Zb.

Ústavnoprávna úprava je najmä v článku 24 ústavy v oddieli o základných ľudských právach a slobodách. Podľa čl. 24 Ústavy SR :
(1) Sloboda myslenia, svedomia, náboženského vyznania a viery sa zaručujú. Toto právo zahŕňa aj možnosť zmeniť náboženské vyznanie alebo vieru. Každý má právo byť bez náboženského vyznania. Každý má právo verejne prejavovať svoje zmýšľanie.
(2) Každý má právo slobodne prejavovať svoje náboženstvo alebo vieru buď sám, buď spoločne s inými, súkromne alebo verejne, bohoslužbou, náboženskými úkonmi, zachovávaním obradov alebo zúčastňovať sa na jeho vyučovaní.
(3) Cirkvi a náboženské spoločnosti spravujú svoje záležitosti samy, najmä zriaďujú svoje orgány, ustanovujú svojich duchovných, zabezpečujú vyučovanie náboženstva a zakladajú rehoľné a iné cirkevné inštitúcie nezávisle od štátnych orgánov.
(4) Podmienky výkonu práv podľa odsekov 1 až 3 možno obmedziť iba zákonom, ak ide o opatrenie nevyhnutné v demokratickej spoločnosti na ochranu verejného poriadku, zdravia a mravnosti alebo práv a slobôd iných. 
Zákonná úprava cirkevných vecí podľa zákona č. 308/1991 Zb. o slobode náboženskej viery a postavení cirkví a náboženských spoločností:
Každý má právo slobodne prejavovať svoje náboženstvo alebo vieru sám alebo spoločne s inými, súkromne alebo verejne, bohoslužbou, vyučovaním, náboženskými úkonmi alebo zachovávaním obradov. Každý má právo zmeniť svoje náboženstvo alebo vieru alebo byť bez náboženského vyznania.
Každý má právo slobodne šíriť svoju náboženskú vieru alebo svoje presvedčenie byť bez vyznania.
Nikoho nemožno nútiť vyznávať akúkoľvek náboženskú vieru alebo nútiť ho byť bez vyznania.
Veriacim je na účely tohto zákona každý, kto vyznáva náboženskú vieru.
Vyznávanie náboženskej viery nesmie byť dôvodom k obmedzeniu ústavou zaručených práv a slobôd občanov, najmä práva na vzdelanie, voľbu a výkon povolania a prístup k informáciám.
Veriaci má právo sláviť sviatky a obrady podľa požiadaviek vlastnej náboženskej viery v súlade so všeobecne záväznými právnymi predpismi. (Zákonník práce, zákon o štátnych sviatkoch, o dňoch pracovného pokoja a o pamätných a významných dňoch). 
O náboženskej výchove detí do dovŕšenia 15 rokov ich veku rozhodujú ich zákonní zástupcovia.
Cirkvou alebo náboženskou spoločnosťou sa podľa tohto zákona rozumie dobrovoľné združenie osôb rovnakej náboženskej viery v organizácii utvorenej podľa príslušnosti k náboženskej viere na základe vnútorných predpisov príslušnej cirkvi alebo náboženskej spoločnosti.
Všetky cirkvi a náboženské spoločnosti majú pred zákonom rovnaké postavenie.
Cirkvi a náboženské spoločnosti podľa tohto zákona sú právnické osoby. Môžu sa vzájomne združovať, utvárať komunity, rehole, spoločnosti a obdobné spoločenstvá.
Štát uznáva len tie cirkvi a náboženské spoločnosti, ktoré sú registrované.
Štát môže s cirkvami a náboženskými spoločnosťami uzatvárať zmluvy o vzájomnej spolupráci.
Registrácia cirkví a náboženských spoločností :
Cirkvi a náboženské spoločnosti registruje Ministerstvo kultúry SR (registrujúci orgán).
Návrh na registráciu podáva najmenej trojčlenný prípravný orgán cirkvi alebo náboženskej spoločnosti, ktorého členmi musia byť plnoleté osoby. Návrh podpíšu všetci členovia prípravného orgánu a uvedú svoje mená a priezviská, rodné čísla a bydlisko. Ďalej uvedú, kto z členov prípravného orgánu je splnomocnencom, ktorý je oprávnený konať v ich mene. 
Návrh na registráciu cirkvi alebo náboženskej spoločnosti prípravný orgán cirkvi alebo náboženskej spoločnosti môže podať, ak preukáže, že sa k cirkvi alebo náboženskej spoločnosti hlási najmenej 20 000 plnoletých členov, ktorí majú trvalý pobyt na území SR a sú občanmi SR.
Návrh na registráciu obsahuje:
- názov a sídlo cirkvi alebo náboženskej spoločnosti;
- mená, priezviská, adresy, podpisy a rodné čísla členov prípravného orgánu;
- základnú charakteristiku zakladanej cirkvi alebo náboženskej spoločnosti, jej učenie, poslanie a územie, na ktorom hodlá pôsobiť;
- čestné vyhlásenia najmenej 20 000 plnoletých členov, ktorí majú trvalý pobyt na území SR a sú občanmi SR, o tom, že sa hlásia k cirkvi a lebo náboženskej spoločnosti, podporujú návrh na jej registráciu, sú jej členmi, poznajú základné články viery a jej učenie a sú si vedomí práv a povinností, ktoré im vyplývajú z členstva v cirkvi alebo náboženskej spoločnosti, s uvedením ich mien, priezvisk, trvalého pobytu a rodných čísel;
- vyhlásenie, že cirkev alebo náboženská spoločnosť bude plne rešpektovať zákony a všeobecne záväzné právne predpisy a bude tolerantná k ostatným cirkvám a náboženským spoločnostiam a osobám bez vyznania. 
K návrhu na registráciu sa prikladá základný dokument zakladanej cirkvi alebo náboženskej spoločnosti (štatút, poriadok, stanovy a pod.), z ktorého musia byť zrejmé:
a) názov a sídlo ústredia cirkvi alebo náboženskej spoločnosti;
b) orgány a útvary, spôsob ich ustanovenia a oprávnenia;
c) spôsob ustanovenia osôb vykonávajúcich duchovenskú činnosť a ich odvolávanie;
d) základné články viery;
e) zásady hospodárenia, včítane spôsobu určenia likvidátora pre prípad majetkového vyporiadania pri zániku cirkvi alebo náboženskej spoločnosti;
f) spôsob schvaľovania základného dokumentu a jeho zmien;
g) útvary, ktoré majú právnu subjektivitu a v akom rozsahu a kto je oprávnený v ich mene konať, 
h) práva a povinnosti členov hlásiacich sa k cirkvi alebo náboženskej spoločnosti.
Názov cirkvi alebo náboženskej spoločnosti sa musí líšiť od názvu právnickej osoby, ktorá už vyvíja činnosť na území Slovenskej republiky.

Ak návrh na registráciu neobsahuje všetky skutočnosti uvedené v zákone, registrujúci orgán určí lehotu pre doplnenie údajov v trvaní aspoň jedného mesiaca odo dňa doručenia výzvy registrujúceho orgánu.Výzva sa doručuje do rúk splnomocnenca prípravného orgánu. Ak navrhovateľ nedoplní údaje v určenej lehote, registrujúci orgán konanie zastaví. 
Registrujúci orgán preskúma, či založenie a činnosť cirkvi alebo náboženskej spoločnosti nie je v rozpore s týmto zákonom a ostatnými zákonmi, ochranou bezpečnosti občanov a verejného poriadku, zdravia a mravnosti, zásadami ľudskosti a znášanlivosti, alebo či nie sú ohrozené práva iných právnických osôb a občanov. 
Ak sú splnené podmienky uvedené v zákone, registrujúci orgán rozhodne o tom, že sa cirkev alebo náboženská spoločnosť registruje. Ak nie sú tieto podmienky splnené, registrujúci orgán registráciu odmietne. Rozhodnutie o registrácii alebo odmietnutie registrácie sa doručuje splnomocnencovi prípravného orgánu. 
Prípravný orgán môže do 60 dní odo dňa doručenia rozhodnutia o odmietnutí registrácie podať návrh na preskúmanie rozhodnutia Najvyššiemu súdu SR.

Registráciu cirkvi alebo náboženskej spoločnosti a zrušenie registrácie cirkvi alebo náboženskej spoločnosti oznámi registrujúci orgán do 10 dní odo dňa nadobudnutia právoplatnosti rozhodnutia o registrácii alebo rozhodnutia o zrušení registrácie Štatistickému úradu SR.Ak cirkev alebo náboženská spoločnosť koná v rozpore s týmto zákonom alebo podmienkami registrácie, vykoná registrujúci orgán konanie o zrušení registrácie.Cirkev alebo náboženská spoločnosť môže požiadať Najvyšší súd SR o preskúmanie rozhodnutia o zrušení registrácie. 
Pre konanie podľa tohto zákona platia všeobecné predpisy o správnom konaní (zákon č. 71/1967 Zb. o správnom konaní - Správny poriadok), pokiaľ tento zákon neustanovuje inak.

Cirkvi a náboženské spoločnosti spravujú svoje záležitosti, najmä ustanovujú svoje orgány, ustanovujú svojich duchovných a zriaďujú rehoľné a iné inštitúcie nezávisle od štátnych orgánov. 

Cirkvi a náboženské spoločnosti na plnenie svojho poslania môžu najmä :
a) slobodne určovať svoje náboženské učenie a obrady;
b) vydávať vnútorné predpisy, pokiaľ nie sú v rozpore so všeobecne záväznými právnymi predpismi;
c) poskytovať duchovné a hmotné služby;
d) vyučovať náboženstvo;
e) vyučovať a vychovávať svojich duchovných aj laických pracovníkov vo vlastných školách a iných zariadeniach i na vysokých bohosloveckých školách a bohosloveckých fakultách za podmienok ustanovených všeobecne záväznými právnymi predpismi (školský zákon, zákon o vysokých školách);
f) organizovať bez oznámenia svoje zhromaždenia;
g) vlastniť hnuteľný a nehnuteľný majetok a mať iné majetkové a nehmotné práva;
h) zriaďovať a prevádzkovať účelové zariadenia;
i) prevádzkovať tlač, nakladateľstvá, vydavateľstvá a tlačiarne;
j) zakladať a prevádzkovať vlastné kultúrne inštitúcie a zariadenia;
k) zriaďovať a prevádzkovať vlastné zdravotnícke zariadenia a zariadenia sociálnych služieb a zúčastňovať sa na poskytovaní týchto služieb aj v štátnych zariadeniach v súlade so všeobecne záväznými právnymi predpismi;
l) vysielať svojich zástupcov do zahraničia a prijímať zástupcov cirkví a náboženských spoločnosti zo zahraničia.

Výkon týchto činností nesmie byť v rozpore s ústavou, nesmie ohrozovať bezpečnosť občanov a verejný poriadok, zdravie a mravnosť alebo práva a slobody druhých, nezávislosť a územnú celistvosť štátu.
Osoby vykonávajúce duchovenskú činnosť ju vykonávajú z poverenia cirkví a náboženských spoločností podľa ich vnútorných predpisov a všeobecne záväzných predpisov. Cirkvi a náboženské spoločnosti posudzujú spôsobilosť osôb na výkon duchovenskej činnosti a podľa toho určujú ich zaradenie. Cirkvi a náboženské spoločnosti podľa svojich vnútorných predpisov ustanovujú osoby vykonávajúce duchovenskú činnosť a učiteľov náboženstva do funkcie, prípadne aj pre určitý územný obvod.
Štát uznáva povinnosť mlčanlivosti osôb poverených vykonávať duchovenskú činnosť. 
Poverené osoby vykonávajúce duchovenskú činnosť majú právo vstupu do verejných zariadení sociálnej starostlivosti a zdravotníckych zariadení a detských domovov, ďalej majú právo vstupu do ubytovacích objektov vojenských útvarov, do miest, kde sa vykonáva väzba, trest odňatia slobody, ochranné liečenie a ochranná výchova. V týchto zariadeniach a útvaroch má každý právo, najmä v prípadoch ohrozenia života a zdravia, na poskytnutie duchovnej služby spravidla duchovným podľa vlastnej voľby. Ďalej má právo mať u seba duchovnú a náboženskú literatúru podľa vlastnej voľby.